Pühendatud Mihhail Saltõkov-Ðtðedrini (1826-1966) 140. sünniaastapäevale
KUIDAS ÜKS MEES KAHTE KINDRALIT SÖÖTIS
St. Peterburgi litograafiliste vaadete album
Elas kord kaks kindralit.
Kogu elu teenisid kindralid mingisuguses registratuuris.
Seal nad sündisid, kasvasid ja said vanaks.
Järelikult ei saanud nad millestki aru.
Isegi mingeid sõnu ei teadnud,
peale "võtke vastu minu lugupidamine, minu austus ja truualamlikkus".
Ja järsku, nagu võluväel,
sattusid kindralid asustamata saarele.
"Väga imelik, teie kõrgeausus, millist und ma nägin,"
ütles paks kindral.
"Näen ma, et elan asustamata saarel."
Öelnud seda, kus alles hüppas üles. Püsti kargas ka teine kindral.
Oh, issand! Mida see tähendab?
"Kus me oleme?" karjusid mõlemad hirmunud häälega.
Mida me nüüd peale hakkame?
Kui teile ettekanne kirjutada,
mis kasu sellest oleks?
Tähendab nii! Teie kõrgeausus minge itta
ja mina lähen läände.
Õhtuks tuleme samasse kohta tagasi.
Võib-olla midagi ka leiame.
Hakkasid nad otsima, kus on ida, kus lääs.
Pöörasid nii ja teisiti,
näitasid kätega sinna ja tänna,
mingi tulemuseni ei jõudnud.
Vot mis, teie kõrgeausus,
teie minge paremale
ja mina lähen vasakule.
Nii on parem.
Tuurake, filee tükike.
Pisi-tuurake.
Kui need kalakesed karsumdi kätte saada!
"Issand, kus on alles söödavat!"
ütles kindral ja tundis,
et vist hakkab oksendama, ise hämmastunult linde vahtides.
"Oh, issand!"
sosistas kindral uuesti ja lõi risti ette.
Vabandust!
Nii, teie kõrgeausus, kas mõtlesite midagi välja?
Näete, leidsin vana Moskva Uudiste väljaande
ja muud ei midagi.
Mulle juba tundub, et sööksin oma saapad ära.
Ka kindad on head, kui neid on kaua kantud.
Püha ristivägi!
Peaaegu et oleksime teineteist ära söönud.
On vaja, teie kõrgeausus, mingi vestlusega meelt lahutada,
muidu läheb tapluseks.
Teie alustage!
Meie muistse pealinna ülem
korraldas piduliku lõuna.
Laud oli kaetud sajale isikule imestamisväärses külluses.
Road kogu maailmast oleks nagu korraldanud "randevuu"
sellel imelisel pidustusel.
Siin oli kullatud tuurakala Tðeksnast
ja Kaukaasia metsade lemmik - faasan
ja nii haruldased meie põhjaaladel veebruaris - maasikad!
Jumal küll! Kas te tõesti, teie kõrgeausus, ei suutnud leida mingit teist kõneainet?!
Tuulast kirjutatakse:
Eilsel kuupäeval, seoses tuura püüdmisega Upa jõel,
toimus kohalikus klubis festival.
Ürituse peategelane toodi sisse üüratul puust vaagnal,
ümbritsetud kurkidega. Kastmevalik oli ülimalt mitmekesine,
peaaegu et eriskummaline.
Kes võinuks arvata, teie kõrgeausus,
et inimese toit oma algsel kujul lendab, ujub ja kasvab puu otsas.
Jah, kui tunnistada, minagi arvasin siiani, et saiad sellistena sünnivadki,
nagu neid hommikul serveeritakse.
Kuidas oleks, teie kõrgeausus, kui me leiaksime ühe talumehe.
Seda et... kuidas... talumehe?
Noh, tavalise talumehe, igal pool on talumehi.
Ta serveeriks meile saiakesi, püüaks laanepüüsid ja kalu.
Talumeest. Aga kust võtta seda talumeest, kui teda pole?
Kuidas pole! Talumehi on igal pool.
Tuleb teda ainult otsida. Ilmselt on ennast töö eest ära peitnud.
Ma ütlesin, teie kõrgeausus, et talumeest saarel ei ole.
Kuidas pole?
Talumees. - Siin ta ongi, tuvike.
Sina unekott! Kas sa ei näe,
et siin surevad kaks kindralit nälga?
Sina logard! Sul pole sest asjagi, et kindralid võivad hukka saada.
Nüüd toida meid ja kiiruga! - Kohe marss-marss tööle!
Liiguta end kiiremini, looder!
Vaat kui hea on olla kindral.
Ei jää kuskil hätta.
Olge palutud, härrad kindralid, sööge!
Kas olete rahul, härrad kindralid?
Oleme rahul, armas sõber. Me märkasime sinu innukust.
Kas lubate mul nüüd puhata? - Puhka, sõbrake.
Oh, tõrvik-tõrvik, minu valgustaja,
tehtud kasepuust.
Oh, tõrvik-tõrvik, minu valgustaja,
tehtud kasepuust.
Möödus päev, möödus teine.
Meie kindralid muutusid lõbusaks, täissöönuks ja joomaseks.
Kraavid on ja künkaid näed,
Parnassusel on kõrged mäed.
Saabel, viin ja täkk husaaril, nii ma veedan aastad head.
Sündind seks, et kaitsta tsaari, verist võitlust kalliks pean.
Mida küll praegu tehakse Peterburgis, Podjaðeskaja tänavas?
Ärge kohe mitte rääkigegi, teie kõrgeausus!
Mu süda on nõrkemas.
Seal on hea ja siin on hea, pole midagi öelda.
Aga mõistate, pole kuidagi mõnus mehel ilma naisukeseta.
Ja mundrist on ka kahju. - Ja kui kahju veel.
Juba õmblemine oli nii kallis, et võtab pea ringi käima.
Hei, talumees! - Mida soovite?
Hakkasid kindralid peale käima: viigu talumees nad Peterburgi.
Podjaðeskaja tänavale?
Tuli välja, et talumees isegi teab Podjaðeskaja uulitsat,
on seal olnud, õlut joonud, vuntsid said, aga suhu ei midagi.
Mis siis ikka, võib ka Podjaðeskajale.
Kiiresti ehitas talumees laeva
ja kohe sellise, et sai sõita üle mere Podjaðeskajale välja.
Vaata ette, et sa meid nurjatult ära ei uputa!
Olge rahulikud, härrad kindralid, pole see esimene kord.
Talumees valmistus ärasõiduks.
Lõi risti ette ja läks teele.
Püha Jumalaema, aita meid!
Ei, ei! Püha Nicolaus aitab.
Kindralid tundsid sõidu ajal pöörast hirmu
tormi, tuule, äikese ja ränga saju ees.
Seda, kui palju nad talumeest topakaks sõimasid,
ei saa kirja panna ega jutus rääkida.
Lõpuks paistis emake Neeva ja uhke Katariina kanal
ja ka suur Podjaðeskaja kaldapealne.
Kindralid ei unustanud talumeest.
Saatsid talle klaasi viina ja hõbekopika vaevatasuks.
Lõbutse, talumats!
Jutustas Pastella