KUI SÜÜDATAKSE NÄÄRITULED
Uusaastaööl, nii öeldakse, mida eales soovid sa,
alati siis juhtub see... - Jälle unustasid?
Alati siis täitub see!
Näed siis, aga sina muudkui ütlesid: "Unustan, unustan!"
Lubad, et ei karda? - Luban, Lusja. Ma ainult mõnikord kardan.
Annad sõna? - Annan.
Olge nii lahke, kutsuge, palun, Näärivana telefonile.
Tervist! Teiega räägivad Lusja ja Vanja Ivanov.
Me, vaadake, valmistasime ette esinemise ise... isetegevuse.
Pange meid ka kavasse.
Seda sa niisama räägid mängutelefoniga! Aga kui tõsiselt, siis esine üksi!
Sa ju andsid sõna! Palun, kirjutage üles: Vanja andis sõna.
Aga kingitused meile oleksid:
minule valge jänku koos ðokolaadiga, aga Vanjale... Mida sulle?
Noh, karu, mängukaru. - Aga Vanjale mängukaru.
Lumehelbeke, otsi jänes ja mängukaru.
Siin nad on, vanaisa.
Noh, lapselaps, mul on aeg sõita, lapsukesed ootavad.
Kogun kohe ka ülejäänud mänguasjad kokku ja teele.
Lennukid!
Nukud!
Noh, nüüd on kõik.
Vanaisa, Lumemees tuli.
Sõiduk on val... sõiduk on valmis, ülemus.
Küpsised, mandariinid, kommid laadisin peale.
Ilm on imeilus - rajutuul, lumetorm, tuisk.
Tubli. Tule istu, soojenda ennast. Lumehelbeke, vaata talle midagi süüa.
Pole vaja, ma olen külmaga harjunud.
Ja söönud olen juba ka: kilo jäätist - Creme Brülee, vahvliga.
Noh, lapselaps, jää koduhoidjaks.
Õhtul korraldad loomadele ja lindudele pidulaua, nagu alati.
Ainult vaata, et sa hunti sisse ei lase. Ta on nurjatu.
Sõidame.
Nägemiseni, vanaisa!
Nägemiseni, lapsuke!
Me sõidul, sõidul, sõidul nüüd laste juurde, kaasas meil kui kingilaat!
Sest et lastele nii väga, kuulge, külla tahab Nääritaat!
Me sõidul, sõidul, sõidul täiel vaardil, ootel metski näärikuul,
et üle anda pakid, näärikaardid, sest et varsti aasta uus!
Kohal!
Mida? - Ei midagi. Ütlesin, et roni välja, kohal oleme.
Lähme, vennas, koduteed otsima.
Miðka, ma ei saa. - Mida sa ei saa?
Kõndida ei saa, ma olen ju kingitus!
Vaata, mulle on jalgade külge mingi ðokolaad seotud.
Tõepoolest.
Tead mis? Teeme nii, et mina tõukan sind nagu kelku.
See ei lähe, kuidas nagu kelku? Oleks vanilje, aga see on pähklitega, krobeline!
Tõepoolest pähklitega.
Pähklitega on maitsvam.
Kes on maitsvam, ah?
Kes teie olete, kas hunt? - Muidugi olen hunt.
Tõeline või mänguhunt? - Narr! Muidugi tõeline.
Kohe näed!
Üks hetk! Vaadake, mina pole tõeline, olen mängujänes.
Minu sees, näiteks, on vatt, aga temal saepuru.
Me pole söödavad! - Seda et, kuidas nii - pole söödavad?
Aga proovige, nilpsake mu kõrva. See on riidest, nagu ma üleni.
Ptüi! Imelik!
Esimest korda on mulle sattunud selline maitsetu jänes.
Ilmselt armastate te magusat?
Näete, sööge seda. Ehk meeldib see?
Kõrgem sort - pähklitega.
Nüüd lähme.
Hunt tuleb!
Kes seal on? - See olen mina - jänkuema.
Anna andeks, Lumehelbeke, hilinesin.
Vaata, keda metsast leidsin. On ära eksinud, vaesekesed.
Vaesekesed! Teid ei tunne äragi. Kellele te sarnanete?
Vaadake, varem olin ma jänesega väga sarnane,
aga nüüd ei tea ma isegi, kes olen.
Aga tema oli mängukaru. - Jah, tõesti olin mängukaru.
Pole midagi, kohe teeme teid korda. Ilusamaks, kui poes olite.
Mis on? - Kõdi on.
Kannatada on vaja, ega sa pisike pole.
Tõepoolest on kõdi.
Vaadake, et seep silma ei läheks.
Pole midagi, need on nööbid.
Pea kinni, mis see on?
"Lusjale mälestuseks Näärivanalt!"
Me, vaadake, oleme kingitused.
Mina, näiteks, olin mõeldud tüdrukule, aga tema...
Mina olen ka kingitus, vaadake.
"Vanjale Näärivanalt!"
Meid kaotati ära!
Mõeldagi hale, kaotati ära.
Tuleb välja, et Lusja ja Vanja jäävad kingituseta.
Ei jää!
Tõepoolest, ei jää.
Kingitused me loomulikult saame, selles olen ma kindel.
Kas sa mäletad meie etteastet hästi? - Ei tea, mäletan ja siis ei mäleta.
Aga praegu? - Praegu pisut mäletan.
Aga esinema ma ilmselt ei hakka. - Kuidas ei hakka? Sa andsid sõna!
Ma häbenen, saad aru, ma kardan. Tahan koju.
Mina ju lubasin Näärivanale. Ta pani veel kirja.
Ah, millised argpüksid on poisid! "Kord mäletan, siis ei mäleta!"
Oi, kes see on? Vaata.
Noh, tervist! Mis on sinu nimi?
Tervist, Näärivana! Need oleme meie - Lusja ja Vanja Ivanov.
Me õppisime peoks laulu. Vanja lubas, aga nüüd ei taha esineda - kardab.
Kui andsid sõna, siis pea seda. Nii, ootan teie esinemist.
Hurraa, hurraa, Näärivana tuli!
Tead, jalad on mul juba kuivad, aga pea on veel pisut niiskevõitu.
Ma arvan, et seal on vatti paljuvõitu.
Tõepoolest, pajuvõitu vatti.
Kiiremini, kiiremini. On vaja kiirustada, muidu hilineme.
Karuott, rakenda saan ette. Kiiresti, kullake.
Tead sa, mulle seoti isegi uus ðokolaad külge.
Kuldse kirjaga. Ma arvan, et see pole halvem.
Tõepoolest, isegi parem.
Pööra tagasi! Neid kah veel!
Teame - pole söödavad! Pähklitega! Ptüi!
Järgmine number ka... kavas on Lusja ja Vanja.
Aga kus on siis Vanja?
Kus on siis Vanja, kus?
On alles imed. Täpselt mäletan, et ise panin
Lusjale jänese, Vanjale karu. Kuhu need kadusid, mõistus ei võta.
Tõesti? Ütle nüüd!
Kuidas küll? - Jaa.
Kui sõna andsid, siis pea seda.
Uusaastaööl, nii öeldakse, mida eales soovid sa,
alati just juhtub nii, et alati siis täitub see!
Kus on kingitused?
Võivad sellel õhtul siis soovid kõik neil täituda,
vaja ainult, öeldud nii...
öeldud nii...
Õige pisut oodata.
Vaja ainult, öeldud nii: õige pisut oodata!
Kas tõesti jäime hiljaks?
Uusaastaööl, nii öeldakse, mida eales soovid sa,
alati just juhtub nii, et alati siis täitub see!
Alati just juhtub nii, et alati siis täitub see!
Bravo! Bravo!
Vanaisa, siin on parem kui muinasjutus.
Ma sulan.
Ma lihtsalt sulan.
Külad teel, seal on nii õdus, siis taas sõidan linna suurde.
Olen rõõmus, olen lõbus, kiirustades teie juurde.
Saaks rahvas rikkamaks kui enne ja rõõmsamaks me lapsed koos
ja et edusamme, õnne aasta uus teil kaasa tooks.
Head uut aastat, lapsed!
Tõepoolest, head uut aastat!
Jutustas Pastella