LEGENDY PERUÁNSKÝCH INDIÁNÙ
Scénáø: M. Rodionov Autor textu: V. Valuckij
Režie: V. Pekar
Skladatel: E. Artìmjev Skupina "Bumerang" J. Bogdanova
Kamera: K. Rasulov
Vypravìè: V. Basov
Za starých èasù, pøed pouhými 1500 lety,
žili v Peru lidé, kteøí neumìli èíst ani psát.
Možná bychom dnes o indiánech Moèika nic nevìdìli,
kdyby nebylo jejich kreseb.
Už od pradávna ukazovalo umìní život,
pøedstavy èlovìka o dobru, zlu, o minulosti, pøítomnosti i budoucnosti.
Tak dávní Peruánci zobrazovali svìt...
Nahoøe žijí mocní bohové,
dole smrtelní lidé...
A tohle je kdo? Polobùh, kouzelný hrdina kouzelného svìta.
Právì tyto postavy Moèikové znázoròovali nejradìji.
Kdo jsou? Bratøi, napùl lidé, napùl jaguáøi.
Matka jim dala lidskou podobu,
otec odvahu a ostré tesáky.
Vychovala je žába, velmi laskavá a moudrá.
Tak zaèal pøíbìh jejich životù a èinù.
Když bratøi vyrostli, poslala je žába do svìta lidí.
Na cestu jim dala koš s kouzelným ovocem.
Do pøíchodu bratrù lidé neznali kukuøici, fazole, oøechy, ani pepø.
Vyslanci dobré žáby pøinesli do zemì Moèikù blahobyt a štìstí.
Ze závisti napadly zemi Moèikù pøíšery...
Tato monstra nazývají indiáni až do dnešních dob "Strašné pøíšery Recuay."
Pouze jedna z pøíšer Recuay bratøím zázraènì unikla
a ukryla se na mìsíci.
Pak se ale z moøe pøiblížila nová hrozba.
Po pøíšerách Recuay napadly bratry moøské pøíšery.
Všechna monstra byla poražena.
Doby strachu a bezmoci skonèily.
Bratøi pøinesli lidem mír, radost i štìstí.
Obèas nebeští obyvatelé pozorovali ze svých výšin høíšný život lidí na zemi.
Byli nebešany a vìdìli, že radost netrvá vìènì,
že štìstí je pomíjející a lidský život je nekoneèným øetìzcem utrpení.
Co pøišlo po èasech, kdy v zemi Moèikù vládl mír?
Sedíce na Mìsíci, pøíšera Recuay usoudila, že nastal èas, aby se pomstila lidem,
a zároveò zahubila oba bratry.
Jednou, když byl starší bratr pryè,
Recuay poslala k mladšímu bratru chytrou stonožku.
"Nevdìèní lidé na své zachránce zapomnìli."
"Netoužíš se jim pomstít?"
"Pojï se mnou, nauèím tì, jak to udìlat."
Chytrá stonožka pøivedla mladšího bratra ke zlé èarodìjnici.
"Dej lidem ještì jeden dárek," poradila mladšímu bratru èarodìjnice.
"Dej jim zbranì, aby navždy litovali své nevìènosti."
A mladší bratr uvìøil chytré staøenì.
Moèikové zatím neznali zbranì války.
Nyní každý uvìøil ve svou neporazitelnost a sílu.
Ale zbranì byly kouzelné a poznaly svou hroznou sílu. Nechtìly být pouhými sluhy:
"Ne, jsme mocné i bez lidí."
A na popud zlé èarodìjnice odmítly èlovìka poslouchat.
"Ó všemohoucí bohové!" - zvolal starší bratr k nebesùm.
"Pohleïte ze svých výšin. Proè jsou lidé tak krutì trestáni?"
A tehdy se nejvyšší bohové rozhodli sestoupit na zemi a zjednat poøádek.
A zbranì, které se chtìly vyrovnat lidem, byly bohy znièeny na prach a popel.
Zlou èarodìjnici svrhli bohové do bezedné propasti.
Pøíšera Recuay se opìt ukryla na Mìsíci, kde vytvoøila skvrnu.
A mladší bratr, za to že podlehl svodùm pøíšery Recuay a témìø znièil lidský rod,
musel držet nebeskou klenbu.
A protože obloha byla vyšší, svìt lidí byl nyní prostornìjší.
Bohové už z vysokého nebe nesestupují.
Démoni a pøíšery nikoho neohrožují a lidé se vrátili k mírové práci.
Nìkterým lidem však nedá pokoje vzpomínka na dar zlé èarodìjnice.
Vìøí, že shromáždí-li zbytky kouzelných zbraní a vyrobí z nich palice a pøilby,
budou jimi moci pokoøit celý svìt.
Starší bratr se rozhodl opustit svìt lidí,
ale peruánští indiáni vìøí, že se jednou vrátí,
a mír a hojnost budou vládnout navìky.
Toto byl pøíbìh, který nám vyprávìjí staré peruánské kresby.
Bohužel však nikdo nikdy nebude moci øíci, vedla-li nás fantazie správným smìrem.
Nešlo snad o stejný pøíbìh, jaký nám vyprávìjí legendy všech národù svìta?
O síle a bezmocnosti,
o pravdì a lži,
o zlém a dobrém,
a o vìèné víøe lidí
ve vítìzství spravedlnosti.
Konec