Preili!
Hopp! - Ja hopp!
Võtan vastu!
Kas Paða jäi magama? Anna vasikapraadi. Aga sina, Anton, loed aga kärbseid?!
Ta on täiesti kurnatud, kõiki eksameid õpitakse.
Esiteks, eksameid ei õpita, vaid sooritatakse. Aeg oleks inimese kombel rääkima hakata.
Millise inimese? Mõtleks!
MINU ARMASTUS
Ivan Sergejevitð Ðmeljovi romaani "Armastuse lugu" ainetel
Oh, Stepan, ära vigurda! Kurat! Neetud vanakurat!
See oli mu elu 16. kevad, kuid minu jaoks esimene. Eelmised olid kuidagi segunenud.
Äsja olin lugenud Turgenevi "Esimest armastust" ja käisin ringi uimaseks lööduna,
nagu midagi otsides.
Sädelev Zinaida oli minuga, kerkides minevikust esile magusa viirastusena.
"Kallis!" kostus kellegi unistustes.
Kes on mulle lumikellukesed tuppa toonud? - Miks toonud? Ise lippasid siia.
Hiljuti tõi ta mulle pannkooke, täna lumikellukesi.
Aga kui me armume, mis siis saab?
Mulle?
Tähestik.
Järsku ma abiellun temaga? Mis sellest, et ta on vaene ja vanemateta.
On juhtunud, et vaene tüdruk läheb mehele isegi vürstile.
Nii ka mina: võtan kätte ja abiellun Paðaga!
Leib ja sool noorpaarile! Tule ja suudle ka nagu sugulast.
Kostjake muidugi ei ole sobiv.
Millise tattnina sai! - Ei, kukekesest magusama. Astu edasi!
Tead, Þenka, ära ainult jumala pärast kellelegi hinga!
Ma hakkan tundma, et tean, mis tähendab armastada naist.
Jaa, mul on kallis olend, kes mind armastab. Kirglikult!
Kas see pole mitte Paða, see sinu kallis olend?
Jumalanna tolmulapiga! Osta talle sihvkasid.
Sa oled lihtsalt kade. Mis sellest, et ta on kirjaoskamatu.
Vaata seal! Tõeline "belle femme", aga toatüdrukutega ei arvestata.
Seal nad istusid ja õrnalt embasid. Tuvidena...
tiibadega silitades.
Mika, Mikotðka! Kus ta siis on? Noormees! Võtke Mika sealt alla.
Olete teie ka tõesti! Noormees, ma olen siin.
Vaadake, kas näete? Kassike on seal teie pea kohal - Kus?
Näete, seal ta on, seal! - Tule siia. - Ettevaatlikult!
Küll ma olen teile tänulik. Aed jääb meie vahele, muidu ma lausa suudleks teid.
Jumalanna!
Mul on kodus palju tuvisid,
vali välja üks neist... - No on vurrkann!
...kes poleks laisk. Vali välja üks neist...
Vaata, kuidas on löönud särama! Õige aeg ka.
Paða, sihvkasid tahad? Läkski linnuke seemnete peale õnge! - Lase lahti, kurivaim!
Mina teie asemel oleksin juba ammu sehvti teinud,
muidu antakse veel kellelegi teisele.
Ei lõbutse siin midagi!
Pähklikesi tahad, sa mu kommike? - Lase lahti, ära lämmatad!
Ma teadsin, et karjuse majas valitseb patt.
Karjus peksab poega, aga ise elab miniaga kokku.
Lõi naise pojalt üle ja nüüd elavad patus.
Issand, halasta! Issand, halasta!
Isa, poja ja püha vaimu nimel. Aamen.
Kes vaatab naise peale iharusega, rikub abielu oma südames.
Aga milleks siis on olemas ilusad naised?
Ma saan varsti 16 täis, mis selles patust on? Paða ju ei kavalda ega ei võrguta mind.
Ta tõi mulle lumikellukesi vaid sellepärast, et mulle need meeldivad.
Aita, ära mõista mind hukka, Issand. Tahan armastada puhtalt. Ainult veidi õrnust.
Paða, ma ju ütlesin, et ära klopi eestoa katteid, kui ei ole külalisi.
Ise puhastan. - Ära räägi mulle vastu!
Poisid pea segi ajanud. - Üldse mitte. - Tean, et poisid.
Leierkast! Leierkast! Leierkastimees on õues!
Laske mind, laske! Ma tahan ka vaadata.
Võib-olla on seal midagi minu kohta öeldud? - Oma jagu käsuta ja pigista.
Oli oma, aga minema läks.
Härrased, ma armastan hirmsasti leierkasti.
See on värskes õhus nii meeldiv.
Keda pole, kellest hale.
Jumalanna!
Kui pikne mu südamesse lõi
ta kuju nagu taevane õis.
Õis, õis.
Üks pilk sinult hävingu mul tõi! Kroonlehe pillata ehk võid.
Kas tohib?
Teie kogu aeg kirjutate. Muudkui õpite ja piinlete.
Hirmus raske on. Eksamid.
Kui teie mulle kirjatarkust õpetaksite, inimlikult.
Tonetðka, lugege ette, mis mulle välja tuli. Aga ruttu, ma pean minema lauda katma.
Teid kaitseb õnnelik planeet Veenus.
Te saate varsti soovitu teile armsalt isikult.
Paða! Aga kes see isik on? - Kust mina tean?
Ühtki pole armastanud, kedagi ei külastanud.
Ainult armsa juurde teel, kes see on, ei ütle veel. - Oota, kuhu sa lähed?
Tahan minna ennustaja juurde, oma õnne kohta teada saada: armastab või ei?
Aga kes armastab? - Armsam.
Ei teie silmad meelest läe, neis... neis hellitust ja õrnust näen.
Ebamaine valguskiir minu raske elu sünguses.
Kui ma oleksin Homeros, kirjutaksin eepose
ja ülistaksin teid kangelannaks. Oh, võrreldamatu tsaaritari hing!
Ütled mul ei, siis kaon ma su teelt ja kustun päevade sünguses.
Ütled mul jaa, ei heida ma meelt: suren kui ori su jalge ees.
Mind ära ärata, ära ärata mind, koidikul seal ootan sind.
Mis te nüüd, härrased, jumala pärast!
Oo, minu hinge valitsejanna, anun teid, vastake mulle.
Teie kätes on minu elu õnn.
Ossa! Näed sa! On alles kenakesed!
Hei, noorhärra, soovite pilku peale visata?
Ta ei tea sellest veel midagi.
Ärge pöörake ümber, meid tuntakse.
Kas see olite teie, kes mulle kirja ukse taha jättis?
Ma vastan teile. Kuhu kirjutada?
Pange, palun, vastus meie värava postile pihlaka all.
Tädi on oma, sulle halba ei soovi. Sa ei saa ju igavesti tüdrukupõlve pidada.
Kas tohib?
Tulge sisse.
Tädi sõitis siia, tahab mind mehele panna.
Stepanile, meie kutsarile.
Aga sina? Sa ju ei lähe talle, Paða?
Ei. - Paða!
Sinuga on nii hea.
Segane! Keda armastan? Päris poisikest.
Ja ma tobu olen kohutavalt õnnelik.
Ei, seda pole vaja. - Paða!
Jumala eest, armas. - Paða.
Mingi meeletus, imelik poiss.
Nii, tundub, et see on siin.
Serafima! - Issand, kuidas te mind ehmatasite!
Pöörane. Milline skandaal, kui meile peale satutakse.
Aga ma ei tea isegi! Ma meeletult, ma jumaldan teid!
Jumala pärast, vaiksemalt! See on viimane kord.
Ma kirjutasin teile kõigest ja lõpetame sellega. Suudlen teid.
Oh, armas! Jumalanna!
No veel üks, kõige tulisem.
Mu jumal, mida me teeme! Kui rumal see on!
Oh, Issand!
Mina kujutan endale ette armastatud naist kui ideaalset olendit.
Tema jaoks olen ma valmis valla laskma oma viimase hingetõmbe, langedes ta jalge ette.
Aga kui ta ise tuleb öösel sinu juurde valla lastud juustega?
Kas siis tõesti võib naine ise tulla mehe juurde?
Jah, seda juhtub tihti. Füsioloogia!
Sa ei mõista! Ma tahan vaadata naisele hingestatult, tõsta ta enda tasemele.
Valetad seda kõike. Jäta! Lihtsalt unistad oma hinges, teame, millest.
Sa, sa oled lihtsalt lojus!
Tõepoolest, sa ei lase mul mööda minna.
Suhkrust oled või? Võtab see sul tüki küljest?
Lase lahti! Lase lahti, koletis niisugune! - Ah, te riivatud!
Miks sina ennast vahele topid, lollike? Me ju sind ei sega. Jääb sullegi üle.
Kuidas sa julged?!
Mina jälkustega ei tegele. - Eh, poiss, satute veel teab millistesse asjadesse.
Miks te mind häbistate? - Mina? - Arvate, et ma ei näinud, kuidas te üle tara suudlesite?
Leidsite veel keda, viimast hoora! - Kuidas sa julged teda solvata!
Nii! Mitte midagi ei ole mul sinult vaja. - Paða, kullake! See mis...
Ärge puutuge mind! Ma ei suuda, ma hakkan kohe karjuma.
Tonetðka, Tonetðka! Keegi tapeti ära, seal karjuse juures.
Mõlemad löödi kirvega surnuks.
Viiakse!
Minge laiali!
Keda tapeti? - Paistab, et karjus löödi maha.
Astu eemale!
Vahi nolki, ära tegi! - Vaat, mis häda naistest tuleb.
Plikast on kahju, lahke naisuke oli.
Tonetðka, kallike, peaaegu...
Paða, Paðake!
Kallis, hullumeelne poeet! Ma pean teile mõndagi ütlema.
Ma tean, meie kohtumine ei lõppe mitte millegagi. Te olete nii noor,
aga mina olen liiga palju läbi elanud. Olen juba 25-aastane.
Mulle on määratud elada jõhkras tegelikkuses, alatute inimeste hulgas,
kes ei mõista, et naise hing on väga peen ja habras instrument.
Mul lihtsalt on vaja värskendada hinge ja südant.
Ühesõnaga, tulge kirikusse, ma olen seal.
Suudlen teie silmi. Teie S.
Oleks karjus siin. - Ma tean seda looma.
Rammu täis nagu vanakurat, ta veel näitab!
Paremalt poolt on vaja minna. Aja ta väravate juurde, karju, vehi kätega.
Kuradi vägev. - Oh, annaks Jumal...
Lase läbi! Ma toimetan ta üksi kohale. Seda ma oskan.
Ta võtab su sarvede otsa.
Palu minu eest Jumalat, et aitaks.
Panen sajase, kui ära teeb! Tean seda pulli. - Aga mina tunnen Stepanit.
Hirmutab härga ning Jumalatki ei karda.
Hull.
Mille eest, Issand? Ilma asjata sai hukka.
Ma ju ütlesin talle.
Ma olen siin.
Sera, Serafima Konstantinovna.
Serafima! Ma tahan nii. - Serafima... - Rääkige, rääkige siis!
Ma nii unistasin, et kohtan salapärast, tavatut...
Mis teiega on? Miks te olete nii jäik? Aga luuletustes ja kirjades olete julge.
Ma leidsin teis oma ideaali. Teie hääl, teie liikumine,
teie juuksed, teie silmad. Andke mulle oma silmad!
Jõuate. See juhtub seal. Rutem, rutem! Lähme sinna, kus on ööbikud. Edasi, edasi!
Minu puhas, minu süütu. Aga mina olen nii patune.
Milline sa küll oled! Ulata ruttu oma huuled!
Silm. Mis teie silmaga on?
Oh, sa nägid minu õnnetust.
Ah, Tonetðka, nüüd sa ei hakka mind enam armastama.
Kui pikne mu südamesse lõi su kuju nagu taevane õis.
Üks pilk sult hävingu mul tõi, kroonlehe pillata ehk võid.
Ajukahjustused. Ta on väga nõrk, väga.
Issand, Issand! Et jääks elama, ainult et jääks elama.
Armas! Armas!
Tonetðka!
Täiesti läbipaistvaks olete muutunud.
Paða.
Ei tohi, kallis, ei tohi rääkida! Minu väle pääsuke.
Jumal tänatud! Nüüd elate kaua, meenutate mind.
Paða?
Kadunud on meie Paðake. Lasi ennast nunnaks pühitseda.
Seda ta tõotas teie eest: kui jääb ellu, lähen ära, ja näed, läkski.
Paðat ei näinud ma enam mitte kunagi.
Ma keerasin näo patja ja leinasin oma armastust, oma esimest rõõmu elus.
Esimest, oma kõige puhtamat armastust.
Jutustas Pastella