SOJUZMULTFILM
STRIEBORNÉ KOPÝTKO podľa príbehu P. BAŽOVA
Scenár - G. SAPGIR Réžia - G. SOKOĽSKIJ
Výroba - N. ORLOVOVÁ
Hudba - V. MARTYNOV Kamera - M. DRUJAN
Zvuk - V. KUTUZOV
Asist. réžie - T. LYTKO Asist. kamery - N. KOZLOVOVÁ
Montáž - N. STEPANCEVOVÁ
Text od autora číta P. VIŠŇAKOV
V našej dedinke žil starček,
prezývaný Kokovaňa.
Keďže Kokovaňa rodinu nemal,
rozhodol si k sebe vziať dieťa - sirôtku.
Prišiel k ľuďom, u ktorých žila a pýta sa:
"To u vás sirôtka žije?"
"Je tu nazvyš!" - odvetila gazdiná.
"Nestačí ona, ešte aj mačku niekde zohnala. Odohnať ju nemôžeme!"
"Tak čo, Podarionuška, pôjdeš ku mne žiť?" - pýta sa Kokovaňa.
Dievčatko sa s údivom pýta:
"Ty, dedo, ako vieš, že ma Darionkou volajú?"
"Iba tak..." - odpovedá. "Samo to zo mňa vyšlo!
Nerozmýšľal som, nehádal... náhodou som trafil."
"A ty si kto?"
"Niečo ako lovec."
"V zime za srncom po lese chodím, ale uvidieť ho nemôžem!"
"Zastrelíš ho?"
"Nie, toto neurobím!"
"Mne ide o to, vysliediť,
ktoré miesto pravou prednou nôžkou označí."
"Prečo to chceš vedieť?"
"Ak pôjdeš ku mne žiť, všetko ti rozpoviem."
Mačka zrejme rozumela rozhovoru.
"Správne hovoríš!" - zahundrala. "Správne!"
Dievčatko premohla zvedavosť viac sa o srncovi dozvedieť!
A keďže vidí, že starček je veselý a láskavý, hovorí:
"Pôjdem, ale iba ak si so mnou aj mačku Murionku vezmeš.
Pozri, aká je prítulná!" "Murr!"
"Že sa pýtaš...
Mačku s takýmto lahodne znejúcim hlasom by nevzal iba hlupák!
Namiesto balalajky bude znieť u nás v chalupe!"
A tak vzal Kokovaňa sirôtku k sebe žiť.
Ako Darionka ide, iba nad srnčekom premýšľa.
A pýta sa: "Dedo, aký je to srnček? Povedz!"
"Tento srnček je výnimočný!
Na pravej prednej nôžke má totiž strieborné kopýtko.
Na ktorom mieste klopne týmto kopýtkom,
tam sa zjaví drahý kameň.
Raz klopne - jeden kameň.
Dvakrát klopne - dva kamene.
A kde nôžkou klopkať neprestane, tam je hŕba drahých kameňov!"
"Dedo, a čo ak toto... srnček... klopká?"
"Nie... vidíš? Tamto ďateľ sedí. To on klopká."
"Dedo" - pýta sa znova Darionka.
"A kožušinku ma akú?"
"V lete hnedastú, v zime sivastú."
"Dedo... a má aj parôžky?"
"Parôžky?"
"Parôžky má neobyčajné!
U bežných srncov majú dve vetvičky,
no u neho ich majú päť.
Iba v jeseň ho nerozlíšiš, pretože vtedy parôžky majú všetci srnci.
V zime je to iné!
Bežní srnci chodia bez parôžkov.
Strieborné kopýtko má ale parôžky neustále.
Vtedy ho je možné už zďaleka rozpoznať."
Takto teda zostali žiť spolu dedo Kokovaňa,
sirôtka Darionka, ako aj mačička Murionka.
Medzitým prišla zima.
Kokovaňa sa na lov vybral.
"Nebudeš sa tu báť... samotná?
Z lovu sa možno vrátim až k noci."
"Čoho sa mám báť?" - odpovedá.
"Chalupu máme pevnú. Vlci sa k nám nedobyjú a Murionka je so mnou!"
"Správne hovoríš! Správne!"
"Báť sa nebudem!"
"Žeby to bolo Strieborné kopýtko?" - dumá Darionka.
"Určite sa mi to iba zazdalo!"
"Správne hovoríš! Správne!"
Oči si ide vyočiť Darionka... srnček je tuná, celkom blízko!
"Meka, Meka!" - vábi ho ako domáceho.
Vrátila sa Darionka do chalupy a hovorí:
"Videla som Strieborné kopýtko!
Aj parôžky som videla! Aj kopýtko som videla!
Nevidela som iba to, ako nôžkou drahé kamene vybíja...
Druhýkrát mi to zrejme ukáže."
"Správne hovoríš! Správne!"
"Kis-kis-kis!
Murionka!"
A v tom momente sa aj Kokovaňa vrátil.
"Dedo, pozri - aká krása!"
Dávno sa toto stalo...
no ešte aj dnes na tom mieste, kde chalúpka Kokovaňu stála,
ľudia kamienky nachádzajú.
Žiarivo zeleňučké...
chryzolitmi nazývané.
Už ste ich videli?
KONIEC
www.Titulky.com Ruské titulky: 2012, Elena, subtitry.ru Preklad do slovenčiny: M. M. *dec 2019