ROZPRÁVKA O RYBÁROVI A RYBKE
Pri morskom zálive je dub zelený,
zlatá reťaz je na ňom,
čierny kocúr po nej chodí
dookola v deň aj v noc.
Keď ide doprava, tak piesne spieva,
keď ide doľava, tak rozprávku vraví.
Dejú sa tam zázraky, lesný duch sa vtiera,
Rusalka tam na vetvách sedí.
Po celú noc mnoho neznámej zveri
tam zanecháva veľa stôp svojich,
chalúpka bez okien a dverí
na kuracích nôžkach tam stojí.
Duchovia sa tam túlajú lesom,
vlny sa valia za mesiaca jasom
po morskom pobreží pustom.
A prekrásnych víťazov tridsať
vyvrhla tam voda čistá
aj s najväčším hrdinom.
Nebojácny princ tam mimochodom
dolapil zlého cára.
Tam pod oblakmi, nad celým národom
ponad lesy aj ponad moria
čarodejník nesie bohatiera.
V temnici tam cárovná súži
a sivý vlk jej verne slúži.
Babu-Jagu tam vidieť,
chodí stále tam a späť.
Tam cár Kaščej je pri zlate veľmi šťastný,
tam je ruský duch, tam sú ruské lodné plachty.
A tam som žil a víno pil.
Od mora som dovidel k dubu zelenému,
pod ním som sedel a kocúrovi čiernemu
som svoje rozprávky hovoril.
Na jednu som si spomenul: rozprávku túto,
porozprávam teraz celému svetu.
Žil starček so svojou starenou
pri samom kraji modrého mora.
Žili v zemľanke
tridsaťtri rokov.
Starček chytal ryby do siete
a starena priadla svoju priadzu.
Keď prvýkrát vrhol do mora sieť,
vytiahol v nej len samé blato.
Keď druhýkrát vrhol do mora sieť,
vytiahol v nej morskú trávu.
Keď tretíkrát vrhol do mora sieť,
vytiahol v nej jednu rybku.
Nie obyčajnú rybku, ale zlatú.
I začala rybka prosiť starčeka
ľudským hlasom:
Pusti ma, starček, späť do mora,
bohato sa ti za to odmením.
Splním ti všetko, čo si budeš priať.
Začudoval sa strarček a preľakol sa.
Rybárčil tridsaťtri rokov,
ale nikdy nepočul o tom, že by ryba hovorila.
Pustil späť do mora zlatú rybku,
a povedal jej milé slová:
Boh s tebou, zlatá rybka,
tvoju pomoc nepotrebujem.
Choď v pokoji do modrého mora
choď tam do diaľavy.
Vrátil sa starček k starene
a povedal jej o tomto veľkom zázraku:
Dnes som ulovil rybku,
zlatú rybku, nie obyčajnú.
Našou rečou rybka hovorila.
Domov, do modrého mora,
ma prosila, aby som ju pustil.
Bohato sa mi chcela za to odvďačiť.
Sľúbila mi, že mi splní, čo len budem chcieť.
Nechcel som od nej nič,
a tak som ju pustil do modrého mora.
Starena sa na starčeka osočila:
Oj, ty blázon! Sprosták jeden!
Nevedel si zobrať odmenu od rybky?!
Choď od nej vypýtať nové koryto!
Toto naše je už rozbité.
Odišiel starček k modrému moru
a more sa trocha rozčerilo.
Odtiaľ privolal zlatú rybku.
Priplávala k nemu rybka a spýtala sa:
Čo odo mňa potrebuješ, starček?
Starček sa poklonil a odpovedal:
Zmiluj sa, rybia pani!
Dohovára mi stále moja starena,
nedá mi, starému, pokoja.
Potrebuje od teba nové koryto,
to naše je už rozbité.
Zlatá rybka odvetila:
Neboj sa a choď domov v pokoji.
Budete mať nové koryto.
Vrátil sa starček k starene
a u stareny je nové koryto.
Ešte prudšie sa starena na neho osočila:
Oj, ty blázon, sprosták hlúpy!
Ty blázon si vyprosíš koryto!
Koryto!
Čo máme z koryta?
Vráť sa, ty chumaj, k rybke,
pokloň sa jej
a vypýtaj od nej chalupu!
A tak opäť šiel k modrému moru.
Vzbúrilo sa modré more.
Privolal si zlatú rybku.
Rybka k nemu priplávala,
a spýtala sa:
Čo potrebuješ, starček?
Starček jej s poklonou odpovedá:
Zmiluj sa, rybia pani!
Ešte prudšie sa starena do mňa pustila.
Nedá mi, starcovi, pokoja.
Chalupu chce, nenásytná baba.
Zlatá rybka odpovedá:
Neboj sa a choď v pokoji domov!
Nech je tak!
Dostanete chalupu.
Vracal sa ku svojej zemľanke
a po zemľanke už ani stopy.
Pred ním stojí chalupa s mnohými oknami,
s bielym obkladom a komínom
a s dubovými tesanými vrátami.
Starena pod oknami sedí.
Hneď mužovi nadá, keď ho uvidí.
Či si ty len blázon,
hlupák starý.
Ty hlupák, vyprosíš si len chalupu!
Choď naspäť,
rybke sa pokloň!
Nechcem byť obyčajná dedinčanka,
chcem byť dvorná pani!
Šiel teda starček k modrému moru.
Modré more už nebolo pokojné.
Zavolal si zlatú rybku.
Rybka k nemu priplávala
a spýtala sa:
Čo potrebuješ, starček?
Starček sa poklonil a odpovedá:
Zmiluj sa,
rybia pani.
Moja baba sa zase hnevá,
nedá mi pokoja.
Už nechce byť viac dedinčanka,
chce byť dvorná pani.
Zlatá rybka odvetila:
Neboj sa,
choď domov v pokoji.
Vrátil sa starček k starene
a čo nevidí?
Vysoký palác,
na verande jeho starena stojí.
Na nej vesta zo sobola,
na hlave ornament z brokátu,
okolo krku perlový náhrdeľník,
na rukách zlaté prstene,
na nohách červené čižmičky.
Okolo nej sú sluhovia a slúžky,
ona ich za vlasy ťahá.
Starček svojej starene hovorí:
Buď zdravá, dvorná pani.
Snáď už teraz máš dušu na mieste.
Ale starena na neho skríkla
a ku koňom ho slúžiť poslala.
Prešiel týždeň,
prebieha druhý.
Ešte viac sa starena rozčúlila.
Zase k rybke starčeka posiela:
Choď
a pokloň sa rybke!
Nechcem viac byť dvornou pani,
chcem byť priamo cárovná!
Vydesil sa starček
a zhrozene vraví:
Čo si, baba, zošalela?
Ani vystupovať,
ani hovoriť ako cárovná nevieš.
Celé cárstvo sa ti bude posmievať.
Starena sa strašne nahnevala,
a udrela muža po hlave.
Ako si ty, sluha, dovoľuješ
mne protirečiť?
Mne, dvornej pani?
Choď k moru,
lebo ti hovorím...
Ak nepôjdeš,
odvediem ťa tam násilím.
Starček sa znova vybral k moru,
ale modré more očernelo.
Znova zavolal na zlatú rybku.
Rybka k nemu priplávala
a spýtala sa:
Čo potrebuješ, starček?
S poklonou jej starček odpovedá:
Zmiluj sa,
rybia pani.
Zase moja starena zúri.
Už nechce byť len dvornou pani,
chce byť priamo cárovná.
Zlatá rybka odpovedá:
Neboj sa,
choď v pokoji domov.
Dobre,
starena bude cárovnou.
Vrátil sa starček k starene
a čo nevidí?
Pred ním stojí cársky palác
a v paláci vidí svoju starenu.
Sedí za stolom ako cárovná,
slúžia jej bojari a dvorania,
nalievajú jej zámorské víno,
zajedá si
pečený perník.
Okolo nej stojí hrozná stráž,
v rukách držia halapartne.
Keď to starček uvidel,
preľakol sa
a až po zem sa starene poklonil a hovorí:
Buď zdravá, hrozná cárovná!
No, teraz je už tvoja duša spokojná.
Starena na neho ani nepozrela,
len dala pokyn, aby ho vyhnali.
Bojari a dvorania neváhali,
starčeka za dvere poslali.
Za dverami stráž tiež nemeškala
a len tak, že mu hlavu neusekla.
Národ sa nad ním posmieval:
Tak ti treba, starý blázon!
Nech je to pre teba príučka!
Nechoď tam, kam nepatríš!
Prešiel týždeň,
druhý prebieha.
Ešte viac sa starena nahnevala,
hneď sluhov za mužom poslala.
Našli a priviedli starčeka
a starena hneď mu hovorí:
Choď
a pokloň sa rybke!
Nechcem už viac byť
cárovnou.
Chcem byť
vládkyňou mora.
Chcem vládnuť
moriam a oceánom.
Chcem, aby mi tam slúžila
zlatá rybka
a bola mojou
otrokyňou!
Starček
sa nemohol zpriečiť,
ani jedno slovo
povedať nesmel,
tak teda šiel k modrému moru.
Vidí, že na mori zúri strašná búrka.
Zdvihli sa rozzúrené vlny,
lámali sa o skaly s hrozným rachotom.
Starček privolal zlatú rybku.
Rybka k nemu priplávala
a spýtala sa:
Čo potrebuješ, starček?
Starček jej s poklonou odpovedá:
Zmiluj sa,
rybia pani.
Čo mám robiť s prekliatou babou?
Už nechce byť cárovnou.
Chce byť vládkyňou mora.
Chce vládnuť moriam a oceánom.
Chce, aby si jej aj ty
verne slúžila
a bola jej
otrokyňou.
Nič rybka nepovedala,
iba chvostom po vode plesla
a vrátila sa do hlbokého mora.
Dlho starček čakal na odpoveď z mora,
ale nedočkal sa.
Vrátil sa teda k starene.
Ajhľa,
pred ním stojí znova zemľanka,
na prahu sedí jeho starena
a pred ňou
rozbité koryto.
Titulky: M. M.
KONIEC
www.Titulky.com