Strádání a znovuzrození Belgie. Moderní alegorie
Režie: Vladislav Starevič Text: Boris Martov
Milá dívka, drobná dívka, odešla do lesa sbírat květiny a houby...
A našla smutně něžný, mrtvý květ.
Dědeček děvčátka studoval tajemství života a vědy.
Čekal, až se jeho milovaná vnučka vrátí z procházky v lese.
"Vyprávěj mi o lilii", požádala slušně. Její oči byly dychtivé pozorností.
Stařík se usmál, smutně si povzdechl a začal vyprávět příběh Lilie z Belgie.
Krásné, majestátní, čisté květy lilie nad průzračným proudem.
Stinný potok chrání... slunce laská svými paprsky.
Ve dne kolem lilie poletují roje včel a čmeláků,
pestří motýli třepotají křídly a vážky zahajují svůj tanec.
Večer připlouvají její kvákající přátelé a společně s kobylkami
pějí něžné a sladké písně jara.
Ach! Majestátní lilie však netuší, že mezi bažinami a shnilými kořeny
žijí brouci, zlí sluhové násilí, skrývající se před jasnými paprsky.
Jejich vůdce, brouk tesařík, často je svolává k tajné poradě.
Říká: "Jistou obranou je pěst, symbol věčného vítězství."
"Naše země naší síle již těsná je. Musíme vést válku proti sousedům,
aby nám broukům sloužili! Směle za vítězstvím! Kupředu!"
A tak černá armáda vyráží proti sousedovi.
Bílá Lilie jim stojí v cestě. "Pryč, Lilie! Vítězství je naše!
Pusť nás do říše nepřátel!" Svobodná Lilie hněvem vzplane:
"Odporný přízraku, neposlechnu tě!" "Smrt!" - vykřikne apoštol násilí.
Vše odevzdal ohni a meči!
Bílá lilie se obětovala, vzplanuly ohně války.
Hordy zuřivých brouků proráží. Hynou svatá místa krásné země.
K záchraně svatých míst
posílá rozzlobená příroda proti nepříteli chladné vlny,
které promění zemi v pustinu a zničí smělé brouky.
"Dědečku, a ubohá lilie už nepokvete?"
"Ne, má drahá, silou vítězství dojde k znovuzrození radosti."
"Krása je neporazitelná. Lilie je zlomena, ale kořen žije.
Po čase neposkvrněná běloskvoucí lilie opět rozkvete!"
Zas se rozzáří její nádherné roucho, hymny mladého jara zazvučí,
a požehnané nebe vyléčí svaté rány!"
KONEC