SOJUZMULTFILM Moskva 1954
PRINCEZNÁ ŽABA
Scenár: MICHAIL VOLPIN Réžia: MICHAIL CECHANOVSKIJ Hudba: JURIJ LEVITIN
Výroba: ALEXANDER BELIAKOV, LEV MIĽČIN As. režiséra: VERA CECHANOVSKÁ Strih: LIDIA KIAKŠTOVÁ
Kameraman: A. ASTAFIEV, As. kam.: N. SOKOLOVOVÁ Zvuk: GEORGIJ MARTINIUK Techn. as. N. ORLOVOVÁ, G. ANDREJEVOVÁ
Animátori: F. CHITRUK, B. MEJEROVIČ, N. FEDOROV, R. KAČANOV, B. ČANI, V. DOLGICH, T. TARANOVIČ, V. LICHAČEV, V. DANILEVIČ, K. MALYŠEV
Dekorácie: V. VALERIANOVOVÁ, PETR KOROBAJEV, I. TROJANOVOVÁ
Hlasy postáv: M. KUPRIANOVOVÁ, VLADIMIR GRIBKOV, BORIS ČIRKOV,, A. VERBICKIJ,, ALEXEJ GRIBOV, GEORGIJ MILLJAR, A. RUMNEV
Dobré ráno, sestričky brezičky!
Dobré ráno, dievčina krásna!
Dobré ráno, zvieratká aj vtáčiky!
Dobré ráno, Vasilisa Prekrásna!
Povedz veverička, aká bola u vás noc?
Ako ste ráno privítali?
U nás bolo všetko v poriadku... všade ticho, kľud...
Prišli ste, hlupáci, o Vasilisu Prekrásnu!
Teraz je u Kaščeja Nesmrteľného...
Buď u mňa vítaná, Vasilisa Prekrásna.
Hostia k tebe proti tvojej vôli chodia.
Vari si aj ty ku mne proti svojej vôli prišla?
Po svojej vôli som sem určite neprišla.
No, možno máš pravdu, ale nebuď preto smutná, Vasilisa Prekrásna.
Pozri, ako je u mňa nádherne.
Stromy sú tu zlaté.
Listy na nich sú tiež zlaté.
Aj vtáčikovia na konároch sú tiež zlatí.
Nepáči sa mi u teba, Kaščej Nesmrteľný!
Aha, stebielko! Lístočky má ozajstné, ako u nás v lese.
Kvapôčka... živá... striasla sa. Pozri sa na ňu, Kaščej Nesmrteľný. Aká krása!
Aká burina! Vyrástla, kým som za tebou letel do lesa.
Bol obyčajný... nech sa stane zlatým!
Pozri... bola to obyčajná rosa...
Teraz je z nej diamant... drahocenný kameň!
Podarujem ti ho, ak sa za mňa vydáš.
Za teba sa mám vydať?! Veď sa len na seba pozri!
Takže...
ja sa ti nepáčim?!
Ak je to tak, tak ani ty, Vasilisa Prekrásna, viac nebudeš pekná!
Hej, sluhovia! Prineste sem moje zrkadlo-kazidlo!
Teraz sa pozri na seba, Vasilisa Prekrásna!
Čo... bojíš sa pozrieť?
Na tom nezáleží, že som trocha strapatá.
Pozri sa na svoje ruky!
Teraz sa pozri na zvyšok!
Odteraz budeš, Vasilisa Prekrásna,
po tri roky a tri dni žabou.
Snáď za túto dobu zmúdrieš!
Ale teraz už choď do svojho blata!
Za starých čias mal jeden cár troch synov.
Keď synovia vyrástli, cár ich zavolal a povedal im:
Moji drahí synovia, kým nie som ešte príliš starý,
chcel by som vás oženiť.
Potešiť sa s vašimi deťmi,
mojimi vnúčatami.
Otec náš, požehnaj nám.
Ale za koho nás chceš oženiť.
Veď, práve... Každý si zoberte šíp...
choďte do poľa a strieľajte!
Kam dopadnú vaše šípy, tam nájdete svoj osud.
Choďte už!
Šíp najstaršieho brata dopadol na dvor bojara.
Šíp zdvihla dcéra bojara.
Šíp stredného brata dopadol na rozľahlý dvor kupca.
Šíp zdvihla dcéra kupca.
Šíp najmladšieho syna, cároviča Ivana, sa vzniesol
a odletel sám nevedel kam.
Žabka, žabka... daj mi môj šíp!
Čo sa tak obzeráš?
Hľadám svoju nevestu.
Nevidíš ju?
Nie, nevidím.
Na mňa sa pozri.
Ja som tvoja nevesta, cárovič Ivan.
Ožeň sa za mňa.
Čo si to...?! Čo si to...?!
Ako si môžem vziať za ženu žabu?!
Urob, ako vieš, cárovič Ivan!
Sľúbil som to otcovi,
nemôžem porušiť svoje slovo.
Vráť sa, žabka! Vráť sa!
Nech je po tvojom!
Cár vystrojil tri svadby.
Najstaršieho ženil za dcéru bojara,
stredného za dcéru kupca
a nešťastného cároviča Ivana za žabu.
Vtedy zavolal cár svojich synov:
Chcem niečo od vás, synovia. Chcel by som poznať,
ktorá z vašich žien je najlepšia krajčírka.
Chcem, aby mi každá žena vyšila za jedinú noc koberec.
Môžete ísť.
Akýže ty, žabka, koberec vyšiť môžeš?
Prečo si, cárovič Ivan, hlavu zvesil? Trápi ťa niečo?
Otec ti prikazuje, aby si mu do rána
hodvábny koberec vyšila.
Nesmúť, cárovič Ivan. Radšej si choď pospať.
Ráno je múdrejšie od večera.
Hej, mamičky-sestričky,
poďte sem a pripravte sa!
- Čo si prajete? - Potrebujeme
do rána dva koberce vyšiť!
Hej, slúžky palácové,
pondelkové aj utorkové,
poďte sem a pripravte sa!
Čo si prajete?
Potrebujeme do rána dva koberce vyšiť.
Hej, dievky senné, nočné aj denné,
poďte sem a pripravte sa!
- Čo si prajete? - Potrebujeme do rána dva koberce vyšiť.
- Hej, dedo Kondrat! - Bývalý vojak!
Dedo Kondrat, bývalý vojak, prišiel na váš rozkaz!
Cárovič Ivan! Spíš?
Ach, dievčina závoj vyšívala,
aby ho milému ako dar podala.
Oj, ty biele plátno a teraz bude na celom plátne pekný obraz.
Na obraze hory, doly, aj lesočky,
v podhorí je krovie, aj kvietočky.
A na nebi hviezdičky blikajú,
zblúdilým hľadať cestu pomáhajú.
Na riečku sa potok bystrý zmenil,
na riečke sa parník rýchly zjavil.
Vtedy moje priateľky pribiehali,
uvideli výšivku a povedali:
"Povedz nám dievčina-odbornica,
kde sa dá takému šitiu naučiť sa?"
Dievčina odpovedá: "Oj, priateľky moje,
nie moja, ale inej zásluha to je."
To nie ja som šila dňami-nociami,
dňom pod slnkom, v noci pod sviečkami.
To láska robila, vyšívala,
milému závoj do daru dávala...
milému závoj do daru dávala.
Ech, bračekovia-vojáčkovia... raz, dva, tri...
ech, vy chrabrí chlapčekovia... raz, dva, tri...
aby nemeškalo dielo... raz, dva, tri...
tak to dielo robte smelo... raz, dva, tri.... tak to dielo robte smelo... raz, dva, tri.
Muž môj! Muž môj!
Vezmi, muž môj, koberec,
ktorý som tvojmu otcovi v noci vyšila a choď s ním do paláca.
Tak, synkovia, ukážte, čo vaše žienky vyšili!
Nie je to zlý koberec.
Odneste ho do stajne! Kone s ním prikrývajte!
Ukáž ty, synku, svoj koberec!
Tento dajte do vstupnej sály. Vhodný je na utieranie nôh.
A prečo si ty, Vaňuša, s prázdnymi rukami prišiel?
Kde máš svoj koberec? Čo to máš?
Aká žaba!
Aký nádherný koberec! Nad všetky koberce!
V živote som takú krásu nevidel! Takže...
Dnes večer bude u mňa v paláci hostina. Vy, synkovia, prídite aj so ženami.
- Mám aj moju priviesť? - Je to nutné! - Buď vôľa tvoja, otec!
Cárovič Ivan, prečo si taký smutný? Nižšie pliec si hlavu zvesil.
Či si od otca neprívetivé slovo počul?
Žabka, žabka... akoby som nemal trúchliť?!
Otec mi prikázal, aby som s tebou na hostinu prišiel.
Ako ťa mám ľuďom ukázať?!
Nesmúť, cárovič Ivan!
Na hostinu choď sám. Ja neskôr za tebou dôjdem.
Keď začuješ zvuk hromu, neľakaj sa.
Ak sa ťa budú pýtať - odpovedz: "To moja žabka v škrupinke prichádza."
Prečo tu nie je moja najmladšia nevestička?
Žeby si tak dlho šaty vyberala?
- Prečo si prišiel bez svojej ženy? - Mohol si ju aj v šatke priniesť!
- Kde si vlastne takú krásavicu našiel? - Všetky močiare za ňou prešiel!
Nebojte sa, ctihodní hostia!
To iba moja žabka v škrupinke prišla...
Prepáč mi, muž môj, za to, že meškám.
Chcela som sa tvojmu otcovi čo najkrajšia ukázať.
Kto si?
Tvoja žena, Vasilisa.
Vasilisa Prekrásna!
- Tu je vaša žabka! - Zbytočne sme sa z nej smiali!
Veru tak... zbytočne!
Pozývam ťa k stolu, nevestička!
Posaď sa vedľa mňa.
Teraz je to už žena, na ktorej môžeš oči nechať.
A všetko ako ona rob.
Prečo stojíte? Teraz vy zatancujte!
Stačilo! Stačilo, drahé nevestičky!
Choďte preč... čímskôr!
Och, cárovič Ivan, čo si to spravil?!
Ak by si ešte 3 dni počkal, neveky by som tvojou zostala.
Ale teraz, zbohom! Nájdeš ma za 39-timi krajinami,
v 40-tom cárstve, u Kaščeja Nesmrteľného! Zbohom, Ivan!
Zbohom!
Oj, ty pieseň moja, pieseň dievčičia,
leť a nájdi Ivana cároviča.
Doleť k nemu a povedz slovo:
"Nezúfaj, nesmúť...
a buď zbohom!"
Dobrý deň, švárny mládenec!
Čo tu hľadáš? Kam máš namierené?
Ja, deduško, hľadám Vasilisu Prekrásnu.
Putujem do cárstva Kaščeja.
Viem... viem.
Tvoja žena je teraz u Kaščeja Nesmrteľného.
Ech, cárovič Ivan...
prečo si žabiu kožu spálil?
Nenadel si ju na ňu, nemal si ani právo ju z nej brať!
Treba niečo s tým robiť!
Pomôže ti íverík-stopárik.
Kadiaľ pôjde on, choď aj ty smelo za ním!
Ďakujem, deduško!
Íverík-stopárik... íverík-stopárik! Spomaľ, už som unavený.
Nezabíjaj ma, cárovič Ivan! Maj súcit s mojimi deťmi!
- Budem ti niekedy nápomocná. - Dobre.
Dozeraj na ne, medvedica!
Nezabíjaj ma!
Maj súcit s mojimi deťmi!
- Vo vhodný čas ti prídem na pomoc. - Dobre.
Choď si svojou cestou, vlčica!
Nerob z mojich detičiek sirôtky!
Nezabíjaj ma!
Budem ti nápomocná!
Dobre.
Ži v zdraví, sokolica!
Aj ja ti budem nápomocný!
Cárovič Ivan, vysloboď môjho šťúčika z rybárskej siete
a hoď ho do modrého mora! Budem ti za to nápomocná!
Dobre. Plávaj si, šťúčik, v šírom mori!
Chalúpka, postav sa tak, ako ťa tvoja mať postavila!
K lesu zadom, ku mne predom!
Čo ťa ku mne privádza, švárny mládenec?
Si súci do roboty, alebo máš obidve ruky ľavé?
Ach, ty stará bosorka! Keby si mi piť dala,
nakŕmila ma, vo vani naparila... potom sa ma na toto pýtať môžeš!
Ráno mu Baba-Jaga ukázala, kde má nájsť Vasilisu Prekrásnu
a ako má poraziť Kaščeja Nesmrteľného.
Bude ťažké dostať Vasilisu Prekrásnu.
Nie je ľahké Kaščeja poraziť.
Dobre, pomôžem ti. Mám s ním nevyjasnené staré účty!
Pozorne ma počúvaj!
Smrť Kaščeja je na konci ihly.
Ihla je vo vajci, vajce v kačke, kačka v zajacovi,
zajac sedí v kamennej truhlici,
truhlica je na vysokom dube
a dub Kaščej Nesmrteľný stráži ako oko v hlave.
Ako sa dostať k dubu viem iba ja.
Vysadni, cárovič Ivan, na koňa!
On ťa za moment k dubu dostane!
Á... stará čarodejnica! No, počkaj! S tebou sa ešte porátam!
Ruským duchom páchne!
Ustúp, netvor... ja nenájdem smrť v tvojom dychu!
Tak, čo... cárovič Ivan, radšej by si sa mal s prázdnymi rukami
domov vrátiť!
Zhorel! Zaživa zhorel!
Dobre, cárovič Ivan, ale aj tak
Vasilisu Prekrásnu už nikdy viac neuvidíš!
Bola si obyčajná... buď zlatá!
Dovoľ, nech ti pomôžem, Vaňuša.
Stratil som ho! Šťastie svoje som stratil!
Predčasne sa raduješ, cárovič Ivan! Predčasne!
- Nerobíš to dobre, cárovič Ivan! - A ako to mám urobiť?
Takto!
Smrť Kaščeja je na konci ihly!
Cárovič Ivan sa s Vasilisou Prekrásnou vrátil domov,
kde žili dlho a šťastne až do smrti.
Preklad z ruských titulkov: M. M.
KONIEC