Filmová studia "SOJUZMULTFILM" Moskva 1959
JANTAROVÝ ZÁMEK
Scénář - R. JANUŠKEVIČ na motivy litevské legendy
Režie - A. SNEŽKO-BLOCKÁ Hudba - Ju. JUZEĽUNAS
Vedoucí výroby - G. BRAŠIŠKITEOVÁ Výroba - B. KORNEJEV
Kamera - Je. RIZO Zvuk - B. FIĽČIKOV
Redakce - Z. PAVLOVOVÁ
Postavy namluvili A. KONSOVSKIJ M. KUPRIJANOVOVÁ, V. JERŠOV
I. GOŠEVOVÁ, T. STRUKOVOVÁ G. IVANOVOVÁ
Dávno - pradávno se v litevském lidu traduje legenda o tom,
proč mořské vlny vyplavují na břeh zlatistvý jantar.
Ruské titulky: Scarlett@, Liliana(Copyright) (www.dxp.ru)
SK překlad a časování: M. M. *január 2021 CZ překlad a korekce: wauhells
Šťastně ses vrátil, synku!
Ne moc šťastně, maminko! Dnes nic nepřivážím.
To nic... neúspěch s úspěchem bok po boku žijí.
Jestli to tak je, tak to znamená, že večer plnou loďku přivezu!
A na co tolik potřebujeme? Stačilo by na oběť bohům, Kostitesi.
Stačilo by jen pro nás samotné, mamko. Bohové počkají.
Proč nekouří tvůj obětní oltář, ženo?!
Nemáme ti co dát jako oběť, Perkunusi.
Počkej na příští úlovek.
No tak tedy ať je po tvém.
- Nechoď dnes na moře, synku! - Neboj se o mně, maminko!
- Požehnej mi štěstí. - Vezmi si, synku, pro štěstí tenhle opasek.
Děkuji, maminko. Jak jen září a jiskří!
Svoje mateřské slzy jsem do něj vetkala. Nechť tě ochrání v těžké chvíli.
- Co je s tebou, Jurato? - Nudím se ve svém jantarovém zámku.
Ach... kéž bys slyšela mladého rybáře, Jurato!
Dnes hrál tak veselou píseň, že se mi chce do teď tancovat.
Čas večerní písně nastal, nejjasnější. Perkunus na tebe čeká.
Jsem unavená...dnes zpívat nebudu.
Jak se opovažuješ?! Porušuješ prastarý zákon.
Jsi přece jeho nevěsta.
- Kdo jsi? - Nepoznal jsi mě, rybáři?
Jurata!
Ano, jsem to já, nesmrtelná Jurata. A moře je moje carství,
ryby jsou moji poddaní. Okamžitě je vypusť!
Ani mě nenapadne! Jsem rybář, Jurato! Ryby jsou moje živobytí!
- A ty jsi nesmrtelná, přežiješ. - Za tuhle drzost, rybáři,
bych tě měla potrestat. No, dnes ale budu k tobě milosrdná.
Vypusť ryby a místo nich si vezmi můj náhrdelník.
- Souhlasíš? - Souhlasím! A tebe jako přídavek!
Ty ničemo! Jak se opovažuješ dotýkat carevny?!
Ani nevím, jak se jmenuje... A na co by mi to bylo?!
Beztak si na něj ani nevzpomenu.
Čajky bílokřídlé! Žije můj Kostites?!
Nevíme! Neviděly jsme ho! Neviděly!
Ale vždyť to je ten rybář, co hrává veselé písně!
Odnesme ho k carevně.
Ať ji rozveselí.
- Co je to tam za šum? - Tamti zlomyslníci namísto toho,
aby jantar sbírali, přivlekli utopeného rybáře.
- Pěstounko, oživ ho. - Jeho život je ve tvé moci, carevno.
Pouze tvůj polibek ho může přivést zpátky k životu.
- Kde to jsem? - V jantarovém zámku carevny Juraty.
Tak jsme se znovu setkali. Jak ti říkají?
Kostites. Jsem ve tvé moci, Jurato.
Posaď se a pověz mi o zemi.
Není tam tak krásně, jako tady u tebe, carevno. Ale je tam lépe, tepleji.
Kéž bys viděla, jak nádherné jsou pobřežní duny,
osvícené sluncem. Kéž bys slyšela ten šum borovic...
...pak bys se mnou souhlasila, carevno.
A při návratu domů mě na břehu čeká maminka.
Maminka!
Hej, sluhové! Rozveselte hosta! Hlavně ale tak, aby na ni zapomněl.
Nyní už na zemi zapomněl.
A ona zapomněla na svou hrdost. Z toho nám hrozí jen problémy.
Čajky bílokřídlé! Neviděli jste mého synka?!
Viděly jsme jeho zničenou loďku.
Ó, běda! Nemám žádnou naději.
Čas večerní písně nastal... a stále tady není! Jurato!
Co?! Co to zpíváš?!
Stůj! Stůj!
Jsem tady dlouho, stařenko?
Dlouho. Čajky oznámily, že tvoje maminka od žalu zemřela...
a ty si tu tancuješ!
Chuděrka maminka! Musím se vrátit na zem!
Dobře! Pomohu ti!
- Sedej! Tady rak tě dopraví na zem. - A kde je Jurata? Půjde se mnou!
Ta tě dohoní, rybáři. Pospěš si, dokud je ještě čas.
Odvezeš ho do černé propasti a uvězníš ho.
Proč mě vezeš dolů? Potřebuji se dostat na zem!
I dole je zem. Příkaz zněl...pochovat tě tady.
Kdo tě naučil tuhle píseň?!
Carevno! V zámku nastala zrada! Pěstounka chce zabít člověka!
Potichu!
Člověka?! Člověk je ve tvém zámku?!
Měj slitování! Miluji ho!
Nechť je potom tvůj zámek jeho hrobem!
Kostitesi, můj milý!
Uklidni se, není tam! Odvezli ho do černé propasti.
Rychle! Musíme ho zachránit!
Hej...a kde je Kostites?!
Támhle je!
Kostites...Pospěš k němu, doveď ho na břeh...já zatím...
Ty zůstaneš tady, Jurato!
Ne! Já uteču na zem!
Potom věz, Jurato, že na zemi se staneš smrtelnou.
Ať se tak stane! Raději budu smrtelná, ale poznám štěstí!
Podívej, jantar! To je všecko, co zůstalo z mého jantarového zámku.
- Kostitesi! - Maminko!
Synáčku můj, přece jen ses vrátil!
A ne sám... se mnou je i Jurata!
Perkunusi, zadrž!
Proklínám tě, krutý Perkunusi!
I tak jsem silnější než ty, protože ona mě miluje!
Zemřela!
- Jurato! Jurato... - Kostitesi!
Uplynuly celé věky, ale do teď vyplavuje moře na litevské břehy
kousíčky zlatavého jantaru.
Dodnes mládenci na znamení věrné lásky
darují svým milým jantarové náhrdelníky.
KONEC
www.titulky.com/wauhells