Filmové štúdiá "SOJUZMULTFILM" Moskva 1952
KAŠTANKA
Scenár - B. BRODSKIJ, M. PAPAVA podľa rozprávky A. P. ČECHOVA
Réžia - M. CECHANOVSKIJ Výroba - A. BEĽAKOV, L. ARISTOV
Hudba - Ju. LEVITIN
Kamera - M. DRUJAN Asist. kamery - Je. RIZO
Zvuk - N. PRILUCKIJ Montáž - L. KJAKŠT
Hrajú: Mr Georges - A. GRIBOV
Stolár - B. ČIRKOV Feďuška - V. FEOKRISTOV
Kaštanku ozvučil - Ju. CHRŽANOVSKIJ Text číta - V. GRIBKOV
Ako na lúkach poľovník...
celý deň sa túla...
Feďuška, lepidlo!
Kaštanka!
Ocko, pozri! Fúrik ide!
Pusti toho psa!
Ako zvoní zvon? Bom! Bom! Bom!
Hlasno zvoní! Hlasno!
Feďuška, čo som ti hovoril?!
Dočkal si sa?!
Feďuška, kým tu nebudem, nevystrájaj!
Kaštanka!
Bež preč!
Preklad z ruských titulkov: M. M. *november 2019
Kaštanka!
Kaštanka! Kaštanka!
Kde ťa sem čerti nesú?!
Poď za mnou!
Zákazníci Luku Alexandryča
bývali veľmi ďaleko.
Preto, kým všetkých obišiel,
musel stolár niekoľkokrát zájsť do hostinca
potúžiť sa.
Potom, čo navštívil zákazníkov, Luka Alexandryč
zašiel na minútku k sestre napiť sa a niečo zajesť.
Od sestry zašiel k známemu knihovníkovi,
od knihovníka do hostinca, z hostinca ku kmotrovi a tak ďalej.
Kaštanka, ty si také hmyzie stvorenie!
A viac nič!
Oproti človeku
si to isté ako tesár oproti stolárovi.
Kaštanka neznášala hudbu.
"Liezla" jej na nervy.
No na jej veľký údiv,
stolár namiesto toho, aby sa preľakol, zavrčal a zaštekal,
stanul "do pozoru" a všetkých päť prstov priložil k čelu.
Vidiac, že pán neprotestuje, Kaštanka sama od seba
preskočila cez cestu na druhú stranu.
Keď sa úplne zotmelo,
Kaštanku prepadlo zúfalstvo a hrôza.
Celodenné putovanie s Lukou Aleksandryčom ju vyčerpalo.
Omŕzali jej uši aj laby,
a k tomu bola ešte hrozne hladná.
Za celý deň niečo uhryzla iba dvakrát:
u knihovníka zjedla trocha umieseného cesta
a pri pulte v jednom z hostincov
našla šupu z klobásy. To je všetko.
Psíča! Kde sa tu berieš?
Ublížil som ti? Chuderka...
Nehnevaj sa... Je to moja vina!
Prečo kňučíš?
Kde máš pána?
Vari si sa stratila? Chudák psík...
Čo budeme teraz robiť?
Pekná si.
Smiešna. Ako líška.
Čo už... nedá sa nič robiť, pôjdeš so mnou.
Možno z teba niečo bude.
Prešla vari polhodina
a Kaštanka už sedela na podlahe veľkej vysvietenej izby.
Jednak... zle ťa kŕmia tvoji páni.
Si príliš vychudnutá.
Iba koža... a kosť!
Hej, ty, pes!
Poď sem!
Sem si ľahni a spi.
Kaštanka zostala sama.
Nečakane ju ovládol smútok.
Spomenula si na Luku Alexandryča,
jeho syna Feďušku...
Kaštanka!
Keď sa Kaštanka prebudila, bolo už svetlo
a z ulice prichádzal šum, aký býva iba cez deň.
V izbe nebolo "ani živej duše".
Iba na posteli, ukrytý pod odevom z jemného flanelu,
spal neznámy.
Zistila, že čižmy a odev neznámeho
veľmi páchnu... od koňa.
Kaštanka zacítila čudný, veľmi podozrivý zápach.
Čo sa tu deje?!
Čo to má byť?! Na miesto!
Fiodor Timofejič, čo to má znamenať?!
Biť sa chcete?! Och, ty stará nezbednica!
Ľahnúť!
Ivan Ivanyč, na miesto!
No, dobre...!
Treba žiť v mieri a priateľstve!
A ty, "hrdzavec"... neboj sa. Je to dobrá spoločnosť, neublíži ti.
Počkaj... akože ťa budeme volať?
Bez mena to nepôjde!
Takže... ty budeš... Ťotka!
Rozumieš? Ťotka.
Ťotuška.
Ťot-ka.
Ťotka! Ľahni...
Kaštanka zostala "na pozore".
Kocúr sa robil, že spí.
Súdiac, podľa výrazu ňufáka a fúzov,
sám bol nahnevaný kvôli tomu, že sa začal biť.
Gunár stále o niečom horlivo "bľabotal", no takmer nezrozumiteľne.
No očividne sa jednalo o veľmi rozumného gunára.
Ivan Ivanyč!
Nech sa páči!
Tak... začneme od úplného začiatku.
Najskôr sa treba ukloniť.
Takto. Urob úklon.
Ivan Ivanyč... úklon.
Tak, do toho!
Tak, tak... šikovný!
Teraz... zomri!
Zom-ri...
Tak...
Stráže! Horí! Horíme!
Stráže! Stráže!
Si skvelý chlapec, Ivan Ivanyč! Skvelý!
Teraz si predstav, že si zlatník a kupčíš so zlatom a briliantmi.
Teraz si predstav, že prichádzaš do svojho obchodu,
v ktorom nachádzaš zlodejov.
Ako by si v danom prípade postupoval?
Si úžasný, Ivan! Bravo...! Chlapík!
Ťotka, na miesto!
Ticho!
Marja!
Pošli sem Chavroňu Ivanovnu!
Choď... Chavroňa Ivanovna. Do práce!
No... začneme s egyptskou pyramídou.
Ivan Ivanyč, podíď bližšie.
Ešte bližšie.
A teraz si vysadni.
Hop!
Drž sa... silnejšie! Tak.
Ťotka, ticho.
Fiodor Timofejič, nech sa páči!
Prosím o pozornosť!
Raz...
dva...
tri!
Do toho... hop! Tak, šikovný...
Si chlapík... sadni si.
Ctené publikum!
Pred vami stojí egyptská pyramída!
Nespi, Fiodor!
No tak... kam ty...?! Nazad...! Kam ty...?!
Čo ty chceš... Čo ty chceš robiť?!
Prešiel mesiac. Kaštanka si už privykla k tomu,
že ju každý deň kŕmili chutným obedom a volali Ťotka.
Privykla si aj k neznámemu, aj ku svojím novým spolubývajúcim.
Život ubiehal ako "po masle".
Po večeroch zvyčajne
pán niekam odchádzal, berúc so sebou gunára aj kocúra.
CIRKUS
Zostávajúc sama,
Ťotka začínala smútiť.
Keď rozmýšľaš o jedle,
hneď sa duši uľaví!
Aj Ťotka začala rozmýšľať o tom,
ako dnes ukradla Fiodorovi Timofejičovi
kuraciu nôžku a ukryla ju v obývačke,
medzi skriňu a stenu,
kde je veľa pavučín a prachu.
Nezaškodilo by ísť teraz pozrieť,
či je nôžka ešte celá alebo nie.
Je možné, že pán ju už našiel a zjedol.
Ťotke sa prisnil psí sen,
že sa za ňou ženie domovník s metlou.
Ťotka sa doteraz tmy nikdy nebála,
no teraz ju nevedno prečo pochytil strach a chcelo sa jej štekať.
Prečo kvíliš?
Bolí ťa niečo?
Á... už som si spomenul!
Viem, čo sa ti stalo.
Dnes na teba šľapol kôň.
Bože môj...!
Čo budeme robiť?!
Čo robiť?!
Bože môj! Čo budeme robiť?!
Napi sa, Ivan Ivanyč.
Len pi, milý môj!
Nie... už sa nedá nič robiť.
Všetkému je koniec, Ťotka.
Koniec je Ivanovi Ivanyčovi.
Koniec!
Ťotka a kocúr sa báli zostať v tme,
preto šli za pánom.
Chudák Ivan Ivanyč!
A ja som sníval, že na jar ťa zoberiem na letnú chatu...
a že sa budem s tebou túlať po zelenej tráve...
Také milé zvieratko! Dobrý môj priateľ!
Už ťa ale niet... ako sa len teraz bez teba zaobídem?
A po lícach mu stekali lesklé kvapky,
aké bývajú na oknách v čase dažďa.
Keď sa úplne rozvidnelo,
Ťotka zašla do obývačky a pozrela za skriňu.
Pán kuraciu nôžku nezjedol.
Ležala na svojom mieste v prachu a pavučine.
No Ťotka bola mrzutá, smutná a chcelo sa jej plakať.
Na nôžku už viac ani nenaňuchala.
To si bol ty?
Si talent! Talent!
Nespochybniteľný talent!
Urobím z teba artistku. Rozumieš? Artistku!
Chceš byť artistka?
Budeš mať jednoznačný úspech!
A možnože, Ťotuška,
nám nahradíš nebohého Ivana Ivanyča.
A začal ju učiť rôzne učivá.
Talent! Nespochybniteľný talent!
Poď...! No tak... hop! Tak... výborne!
Tak... dobre... kráčaj...
No... čože...? Čože si sa tak vyplašila?
Poď ešte raz... Len poď... poď...
No... hop! Tak... Dobre...!
V jeden krásny večer vošiel pán do izby...
No... dnes zoberiem so sebou Ťotku
a Fiodora Timofejiča.
V egyptskej pyramíde ty, Ťotka,
dnes zameníš nebohého Ivana Ivanyča.
Čert vie... nič nie je hotové... nedoučené!
Skúšok bolo málo. Ťotka, poďme!
Za minútku už Ťotka sedela na saniach vedľa pána.
Sane zastavili neďaleko veľkého čudného domu,
ponášajúceho sa na prevrátenú misku.
Bolo tam veľa ľudí.
Prichádzali tam viaceré kone.
No psov... vidieť nebolo.
Ťotka uvidela obrovskú zle osvetlenú miestnosť,
plnú netvorov.
Spoza priečinkov a mreží hľadeli strašidelné tvory:
konské, rohaté, dlhouché...
A taktiež aj akýsi tlstý obrovský tvor s chvostom namiesto nosa
a dvoma dlhými ohlodanými kosťami, trčiacimi z pyskov.
Teraz má výstup Miss Arapella. Po nej - vy!
Ťotke sa rozžiarili oči aj duša.
Nadutá belolíca figúra páchla pánom,
hlas mal tiež známy... pánov.
No boli aj minúty, keď na Ťotku doľahli pochybnosti.
Vtedy bola pripravená ujsť od pestrej figúry a štekať.
Zhanobíme sa! Prepadneme!
Tu ma máte! Tu ma máte!
Ťotka! Neboj sa, to som ja!
Vari ma nespoznávaš?
Nie? No tak...
Prečo tak skučíš? No, prečo tak skučíš?
No tak, Ťotka...
Z pier a rúk bolo na pánovi badať, že má strach
a Ťotka počula ako sa mu chvel dych.
Poď, Ťotka!
Mr Georges! Nech sa páči!
Tu ma máte!
Tu ma máte! Tu ma máte! Tu ma máte!...
Ctené publikum!
Iba teraz som dorazil z vlakovej stanice!
Zomrela mi babička!
Zanechala mi dedičstvo! Tuná.
V kufri je niečo veľmi... ťažké!
Určite to bude zlato!
Žeby priamo milión?
Hneď ho otvorím a pozrieme sa...
Strýčko! Fiodor Timofejič!
Tetuška, drahá tetuška! Drahí moji príbuzní!
No... vy, tetuška... poseďte si.
a my so strýčkom si zatancujeme Kamarinského!
No, tetuška... s vami si teraz zaspievame
a potom zatancujeme. Dobre?
Otecko!
Otecko! Veď to je Kaštanka!
Kaštanka... naozaj!
Kaštanka! Feďuška, to je... prísahám Bohu... Kaštanka!
Kaštanka! Kaštanka! Kaštanka!
Kaštanka! Poď sem...!
Ťotka, kam ty..,.?! Kam...?!
Ťotka! Ťotuška!
Kaštanka!
Ťotka! Ťotuška, vráť sa!
- Kaštanka! Kaštanka! - Poď... Kaštanka!
- Kaštanka! - Kaštanka... je to naozaj ona!
Zhruba o polhodinu
už išla Kaštanka po ulici za ľuďmi,
ktorí páchli lepidlom a lakom.
Kaštanka!
Poď...
Kaštanka, ty popletko!
Oproti človeku si to isté ako...
tesár oproti stolárovi!
Povedľa Luky Alexandryča kráčal Feďuška s otcovským "kartuzom" na hlave.
Kaštanka hľadela na ich chrbty,
až sa jej zazdalo, že už dlho ide za nimi,
radujúc sa, že jej život sa ani na minútku neskončil.
KONIEC
www.Titulky.com