VÕTI
Kõik väikelastele!
Pühi jalad puhtaks.
Pese käed.
Pane näomask ette.
Mida?
Tema juurde tuldi. - Kes? - Haldjad. - Kes?
Hald-jad. Haldjad. - Las pühivad jalad puhtaks.
Tulpina, haldjas.
Hüatsinta, haldjas.
Liliana, samuti haldjas.
Zahharov, Nikolai Nikolajevitð, teenistuja. Minu naine Ljalja.
Meie poiss.
Nagu kaks tilka vett - ema. - Nagu kaks tilka vett - isa.
Ja isa ja ema - neli tilka vett.
Aga me tõime üht-teist teie pisikesele.
Import vill! - Ei, see pole vill.
See on võlutud lõngakera. See juhatab teie poisi õnne uste juurde.
Õnne uste juurde.
Kuuled, rumaluke? See kera juhatab sind õnne uste juurde.
Palun kõiki lauda!
Võrratute haldjate terviseks!
Ei, ei! Pisikese terviseks! - Pisikese terviseks!
Milline võlujook!
Teate, laulame.
Laulame. - Laulame, laulame.
Kord
seal pühal lehmal siis
lapsukesed sündisid.
Ja nad nimeks saavad nii -
jumalikud vasikad.
Konnadel on konnapojad, karudel on karupojad,
Ja siis kanapojad veel - tibukesed on just need.
Väga tahab väike kulles kiirelt suureks kasvada.
Kui saab konnaks väike kulles, võib mustas mudas elada.
Kui ilus! - Jah, aga enam mitte moes.
Aga vot see on moodne. - Kuid mitte eriti ilus.
Ta mängib meie lapse õnnega!
Nii pole ilus, Koljake. Jäta järele.
Milles asi, Ljaljake? Ma ei luba ju endale midagi üleliigset.
Kõtt, kõtt!
Vaata, milline sa oled?!
Nii. Lapselaps on nii kui peab. Tubli, tütreke!
Tervist, ametnik, õnnitlen!
Tervist, kaunitarid! - Isa, need on haldjad.
Meeldiv tutvuda! Tuljakov, Semjon Prohhorõtð, pensionil lukksepp.
Aga teie olete, tähendab, haldjad? - Haldjad, haldjad.
Abielus?
Neitsid, tähendab? - Semjon Prohhorõtð!
Pea nüüd, ametnik, ma tõin lapselapsele kingituse.
Vot, naelatangid. Minu vanaisa veel oma kätega tegi.
Igikestev asi. - Papa!
Ja siin on haamer. Sellist poest ei osta.
Rauasaag, kruustangid. Drell ja puurid selle juurde.
Tangid. Raspel, hea asjake!
Papake, miks sa kogu selle träni siia tassisid?
Träni?
Need ei ole träni, emmeke, vaid tööriistad.
Mu vanaisa ja vana-vanaisa töötasid nendega, kasvasid ja omandasid kõrge kvalifikatsiooni.
Ah, papake! Meie pojale pole midagi sellist tarvis.
Miks pole tarvis?
See poiss sirgub mitte päevade, vaid tundidega.
Aga kui ta saab kuus aastat vanaks, läheb ta puhtale põllule ja ütleb:
"Lenda, kera nagu tuvike!" - "Ainult otse, mitte kõrvale."
See lõngakera juhatab ta õnne uste juurde.
Ja ei tule tal kunagi õppida ega töötada!
Kavatsete siis loodrit kasvatada?! Logelejat! Ma ei luba seda!
Ta tahab aknast välja visata meie poja õnne!
Kolja! Armsad tüdrukud, peatage ta, pidage kinni!
Ei luba!
Ei lase sellel juhtuda.
Ei lase...
KES EI TÖÖTA, SEE EI SÖÖ!
Teate, teie papake allub väga raskelt maagiale.
Aga nüüd keerake ta rulliks ja viige see ta enda korterisse.
On alles lugu!
Mõistan, kullakesed, kõigest saan aru. Ainult teie ärge haletsege mind.
Keerasid vanamehe rulliks, aga tema keerutas end ikkagi välja.
Olen mures, kullakesed, lapselapse pärast. Rumalad vanemad hukutavad ta.
Pean minema akadeemik Pjotr Alevstvevitði - võluri - juurde
ja temaga nõu pidama.
MÕTLEVATE MASINATE LABORATOORIUM
LASTE EHITUS LÜÜRIKA
Me lähme heaga seal, kus hea, on maailm hea - nii avar, suur.
Ja ma temaga, kes hea, pean vestlust head ja suurt.
Ma lähen, lähed sina ka,
sa oled hea ja mina ka, sa oled hea ja mina ka.
Matt!
Suurepärane!
EHITUS
Ekskavaator ujub ehitusel...
Maja tööga, maja ööga, uputus täielik...
Semjon Prohhorõtð! Mis tõi sind siia, sõber?
Tere, Pjotr Alevstvevitð! - Tead, olen sinuta nagu ilma käteta.
Minu robot läks jälle rikki. - Mis siis ikka, vaatame üle.
Näed, kruvi on peas lahti.
Valmis.
Kulgeb platsil ekskavaator ja kiirelt kaevab süvendit.
Sees seal istub ka novaator: Ivan Bobrov ta nimi vist.
Ütle tutvuse poolest, miks sa selle masina leiutasid?
Kuidas miks? Ta loob luuletusi.
Bobrov, Vassiljevitð Ivan.
Õigus, luuletab, aga piinavalt halvasti.
Hea ongi, et halvasti.
Mu robot on kutsutud ellu lahendamaks õilsaimat ülesannet:
vabastada tuhanded riimitreijad mõttetust, mitte kellelegi vajalikust tööst.
Oled tark mees, Pjotr. Seepärast ma sinu juurde nõu pidama tulingi.
Mis siis on?
Mu lapselapsele tõid haldjad kingituse. - Nii-nii-nii! Ja mis kingitus see oli?
Õnnekera, Pjotr Alevstvevitð.
Noh, suurepärane! - Aga ma kardan, Pjotr Alevstvevitð.
Mida? - See õnn on ju valmis kujul!
Selge, üks minut!
Mis on õnn?
Sina soovid vastata? - Õnn, see on, see on...
Pjotr Alevstvevitð, sinu robot on alamõõduline,
sellepärast sa haletsed teda, aga mul on lapselaps.
Küsi oma tarkadelt rauakolakatelt, kas saab inimesele juba lapseeas lubada valmis õnne?
Ja mis sellisest inimesest saab? - Looder.
Logard. - Laiskvorst.
Mida sa soovid lisada, väikseke?
Ma tahan lisada - tohman.
Õigus, väikseke, õigus. Tubli!
Noh, kuidas oli, Prohhorõtð. Kas nüüd on kõik selge?
Kõik. Ma ei luba poisile valmistehtud õnne.
Kelle toores oid ja kelle piinas hing on julgelt õelusele andnud hoogu?
Last vedades, kui käte ümber ling, õnnele, mis haldjate poolt loodu.
Ütle nüüd, palun väga! Peaaegu et tõelised värsid.
See olid ju sina, kes teda nii hästi reguleeris.
Reguleerisin - enda pähe. Sinu mehaanika ajas mind täiesti segadusse.
Kui minna ise ja kontrollida, mis õnn see selline on?
Vaat mis? Oota-oota...
Kas sa hoidsid seda kera oma käes? - Hoidsin.
Sellisel juhul...
Seda on täiesti piisavalt, et sünteetiliselt taasluua kogu kera.
Homme hommikul, Semjon Prohhorõtð, seisad sa õnne ukse ees.
Õnnemaa.
Kas teil lõngakera on? - On.
Minge edasi.
Kleepuv on teil siin. - Mida teie siis tahate, kisselli?
Aga piimajõgesid? - Nii see peabki olema.
Kuhu teil siin lapsed on majutatud?
KOOL
Siin on kooliealised õnnelikud lapsukesed.
Suvevaheaeg.
Sügisvaheaeg.
Talvevaheaeg.
Jälle kevadvaheaeg.
Kogu aeg vaheajad? - Kogu aeg.
Milleks neile siis kool? - Mis vaheajad need on ilma koolita?
Koolilõpu ball.
Ja see on
armastus.
No-no! Hoidke käest kinni! Ja teie, uustulnuk, lähme.
Teadmiseks uutele tulijatele! Kodukord elatanutele õnne palatites on järgmine:
kell 9 hommikul hommikusöök.
Seejärel keskpäevani hommikune kiikumine kiiktoolides.
Siis lõuna. Ja uuesti kiikumine kiiktoolides.
Kell 20 õhtusöök, ja õhtune kiikumine kiiktoolides.
Kell 22 - uni.
Une ajal näidatakse kunstilisi täismetraaþi...
täismetraaþi... ptüi!
Une ajal näidatakse kunstilisi täismetraaþilisi unenägusid.
Koduloomad. Täiusliku õnne jaoks.
Pidage! Pidage! Kuhu te lähete?
Seis! Pea ta kinni!
Ära loobu õnnest!
Seiske!
Mitte keegi ei tohi minema joosta oma õnne eest.
See pole üldse minu õnn.
Ütle, pisike, kui palju on viis korda viis? - Kakskümmend viis.
Aga kes rajas Moskva? - Juri Dolgoruki.
Ja kuhu voolab Volga jõgi? - Kaspia merre.
Mis sinuga juhtus, Prohhorõtð? Ja miks sa lõhnad nagu hapupiim?
Häda, häda, Pjotr Alevstvevitð! Häda! On vaja päästa lapselaps, päästa!
Päästame.
Aga me ei jõua! Poiss kasvab mitte päevade, vaid tundidega.
Selle mudeli baasil
me loome elektroonilise kaugjuhtimise teel käsitletava tehishaldja.
Me saadame selle Õnnemaale. Vanurid võtavad ta omaks.
Ta riputab sinna minu tabaluku ja paneb selle õnneliku ettevõtte igaveseks kinni.
Sel moel me kasutame teadust maagia vastu.
Arusaadav? - Arusaadav.
Aga kuni me siin arutleme, poiss aina kasvab, kasvab ja kasvab.
Koljake!
Kuidas tundub sulle see põld, kas on piisavalt puhas?
On puhas, Ljaljake. - Aitab, see on puhas.
Oota, pojake, miks sa nii kiirustad? - Aitab, anna kera!
Las ma vähemalt suudlen sind. Hüvastijätuks.
Olgu, suudle.
Ja emmekest.
Aitab küll!
Oh, pojake, pojake.
Lenda, kera, nagu tuvike! Ainult otse, mitte kõrvale.
Saa õnnelikuks, pojake!
Ja mida me nüüd tegema hakkame? - Sõidame Kislovodskisse puhkama.
Mutike ronis välja päikese kätte. - Jah, ettenägematu asjaolu.
Vaata pisikest! Jõudis poisist ette!
Mina olen väike haldjas Elektra, ma tulin teie juurde õppima.
Sul on veel vara õppida. Sul on vaja veel mängida.
Õpetage siis mind mängima... - Pimesikku.
Pimesikku!
Vot! Laske sisse! - Kas sa ei näe? Lukus on.
Lukus? Lukus-lukus! Ja mida ma nüüd peale hakkan?
Minge Kiirete Kangelastegude ja Kergete Võitude tsaaririiki.
Seal, kui välja teenid, saad kuldse võtme. See avab kõik uksed.
Aga kus see tsaaririik asub? - Näed, seal paremal, nurga taga.
Kiirete Kangelastegude ja Kergete Võitude tsaaririik.
Laske mind, palun, sisse.
Laske sisse! Laske sisse!
Mitte aru saama.
DRAAKONIPEADE MAHARAIUMISE MÕÕK
Kas nüüd aru saama? - Nüüd aru saama.
Kuid üksi ei otsusta ma midagi. Otsustavad kõik pead koos.
Noh?!
Sa poiss, astu läbi, aga meie konsulteerime, kas lasta sind sisse või mitte lasta.
Austatud pead! Päevakorras on üks küsimus: lasta poiss sisse või mitte lasta.
Ma arvan, et küsimust tuleb võtta laiemalt - poiste kohta tervikuna.
Miks tervikuna? - Kuna üks poiss veel ilma ei tee.
Aga mitu poissi teevad ilma?
Miks te ainult poistest räägite? Tüdrukud teevad ka ilma!
Panen ette...
No mis jutud need on ilmast, kui meie ees seisab tõsine küsimus:
lasta sisse või mitte lasta.
KIIRE KANGELASTEGU NR. 1
PÕHJATU KURISTIK
Kes tahab, hüppab üle. Kes tahab, hüppab üle.
Kes tahab... - Tahan.
KIIRE KANGELASTEGU NR. 2
JÄRSK KALJU
Kui on soov, tee ronimisproov. Kui on soov, tee ronimisproov.
Kas on soov? - On soov.
Küsimus on mu meelest selge, panen ette otsuse:
poissi mitte sisse lasta. - Õige.
Ei ole õige.
Fui! Kas ei saaks ettevaatlikumalt?
Palun vabandust, kui ma närvitsen, räägin tulega.
Pealegi olen ma draakoni pea, mitte lõpnud konn.
Mina, isake, pole samuti lõpnud konn. - Ettevaatust tulega!
Õige. - Ei ole õige.
KIIRE KANGELASTEGU NR. 7
HULLUNUD ELEVANTIDE KARI
Relva pole? - Pole. - Mis siis ikka, pole tähtis.
Sellegipoolest tulista vapralt.
Meie ees on tõsine küsimus: lasta sisse või mitte lasta.
Poiss, poiss!
Selle luku saab avada ainult võtmega, mille sa teed valmis ise.
Ise, omaenda kätega.
Mine meistri juurde, kes selle luku valmistas.
Ta õpetab sind.
Meister S. P. Tuljakov
Onuke...
Mitte onuke, vaid vanaisa. - Vanaisa.
Mida soovid, lapselaps? - Õpetage mind võtit tegema.
Seda võib.
Alguses võetakse kruupingilt metallvarras
ja kinnitatakse kruustangiga.
Ja seda osa, mis kruustangidest välja ulatub, nimetame toorikuks
ja selle saeme rauasaega maha.
Ma ei varja midagi, avan sulle kõik saladused.
Kraeosa joodame vaskjoodisega.
Ja nagu peab, on võti teisest otsast rõnga kujul painutatud.
Vaadake! Siin see on - võti te ees! Tehtud minu poolt enda kätega see!
Vanaisa, kas ma tohin proovida? - Proovi, lapselaps.
Alguses võetakse kruupingilt...
metallvarras ja kinnitatakse...
Vanaisa, miks mul midagi ei õnnestu?
Kogemuste puudumine. Vot, võta haamer.
Miks sa tal kõrist kinni võtad? Nii ta vastu hakkabki.
Vaja on võtta selliselt. Võta tangid.
Sa kääri käised ülesse.
Tööriistadele ei meeldi, kui tööle asutakse lotendavate varrukatega.
Alguses võetakse, võetakse...
Nii!
Ei, selliselt.
Vaata, vanaisa! - Suurepärane, pojake!
Mida sa nüüd edasi teed?
Nagu peab, on võti teisest otsast painutatud
rõngaks.
Kas seda joota ei saa? - Ei.
Alguses võetakse kruupingilt metallvarras ja kinnitatakse.
Viis korda viis on kakskümmend viis.
Meie võit!
Poiss on päris - nagu peab. Püüab! - See on väga hea.
Aga miks sina rõõmus ei ole? - Luuletav robot on kadunud.
Kas tõesti varastati värsisepp? Kellele teda vaja on?
Lihtsalt pidas ennast tõeliseks poeediks ja lahkus.
Selge. Inimesi vaatama. - Ei, ainult ennast näitama.
Kust teda nüüd otsida?
Õel kadedus kostab vaenlaste suust: ta pole poeet, vaid masin, ei muud.
On asjatu lurjuste laim - pole tal lokke loopida peas.
Stepsel välja, ka patarei peal särab masina luuletav vaim.
Geniaalne! Sina oled poeet ja mina olen poeet. Võtame!
Kas sa lasteluuletusi oskad kirjutada? Mul on toimetuses sõber.
Petja, istet autobussis paku mammile, kes mossis.
Nii just käituda on hea, kõik loovutama, loovutama... - Neile pead.
Puðkin. Geenius!
Hakkame koos tööle.
Sina hakkad luuletama, aga mina jooksen mööda toimetusi.
Mõtteringist... - Geenius! Geenius! Geenius!
Kas teie omad?
See on minu. Aga see - viige minema, viige minema!
Selgita talle, pisike.
Häbi! - Pole sinu asi!
Väga piinlik. - Jäta rahule!
Vaeseke!
Tähendab, et ma pean jälle puhtale põllule minema.
Kuidas arvad. - Nägemiseni, vanaisa.
Nägemiseni. - Nägemiseni, nägemiseni, pojake.
Noh, olgu.
Mis on? - Unustasin lõngakera.
Lõngakera.
Semjon Prohhorõtð! - Aga minul läks lapselaps minema.
Mis temaga on? - Läks katki.
Ütle, pisike, kui palju on viis korda viis?
Kaspia meri.
Viis korda viis. - Juri Dolgoruki.
Viis korda viis.
Niimoodi, näed?
Palja silmaga
ei näe nagu midagi.
Vanaisa!
Vanaisa,
las mina proovin. - Ütle nüüd, tagasi tuli!
Tähendab, et meie võit!
Kuidas on, kas võtad õpilaseks? - Vaatame, vaatame.
Valmis.
Kui palju on viis korda viis? - Kaks, kaks, kakskümmend viis.
Ja kes rajas Moskva? - Juri Dolgoruki.
Minu väike haldjas. - Aga nüüd ütle, mis on õnn?
Õnn on...
Lõpeta vigurdamine, lõpeta! Mõtle ja vasta.
Õnn, see...
Siin sa siis oledki! - Siin sa oledki.
Õnn, see on,
kui inimene palju teab.
Palju oskab.
Ja kõik selle jagab inimestele. - Ja kõik selle jagab inimestele.
Jaa-jaa, jagab inimestele.
Jutustas Pastella