Filmové štúdiá "SOJUZMULTFILM" Moskva 1947
KONÍK - HRBÁČIK podľa rozprávky P. JERŠOVA
Scenár: Je. POMEŠČIKOV N. ROŽKOV
Réžia I. VANO
Kamera N. VOJNOV
Hudba: V. ORANSKIJ Zvuk: N. BAŽENOV
Ruské titulky: 2013, bornik@KG
Preklad do slovenčiny: M. M.
Za horami, za lesami,
za šírimi moriami,
pod nebom - na zemi,
žil starček v jednom sele.
Starček mal troch synov:
najstarší bol ako zo snov,
stredný syn bol tak i tak,
najmladší syn bol hlupák.
Po čase, ba možno skoršie,
nešťastie je stále horšie.
Niekto im na pole chodí,
pšenicou sa nocou brodí.
Odvtedy, čo svet uzreli,
takú skazu nevideli.
Aby mali po vôli,
zostali strážiť na poli.
Ty, Ivan, tadiaľto odíď, pole po okraji obíď.
My s Danilom sa tu pričapíme, zlodeja pri čine prichytíme.
Hviezdy, hviezdy...
raz, dva, tri...
nesčítaš ich do ránky.
Tretia, štvrtá, piata, šiesta...
na prsty sa mi nezmestia.
Nechaj ma ísť po vôli, dám ti za to dvoch koní.
Takých, akých nikde niet, nevidel ich nikdy svet.
Dvoch koní ak chceš predaj,
no tohto si vziať nedaj.
Na zemi aj pod zemou
vždy kamarát bude tvoj.
Tak, zbohom, idem po vôli!
Hej... len neskáč po našom poli!
- Strážim tu... - ...a teraz... - ...pán šiel niekde... - ...nateraz.
Ako si mám teraz pijan bujnú hlavu vyvetrať?
- Dupni si... - ...ujujuj... - A čižmy... - ...nešanuj...
Pijani bárs aj cez more suchou nohou sa dostanú.
- Nemožná vec... šibe mi? - Náš hlupák má dvoch koní.
Oj, ty pole, číre pole, dobre nám je žiť si voľne.
Dobre nám je žiť si...
Oj, vy kone sťa búrka sivé, dobré kone zlatohrivé.
Neláskal som dobre vás? Ký mi vás ukradol ďas?
Na čerta sa hneváš vari? Tvoji bratia kone vzali.
Je to nešťastie, niet sporu,
no, príjmi v smútku pomoc moju.
Na mňa si ihneď sadaj, drž sa a o viac sa nestaraj!
Aký čudný ohník!
Päť čiapok presvieti svetlom,
pritom v ňom tepla, či dymu nieto.
To, čo ťa tak zobrať láka,
je pero Vtáka-Ohniváka!
Ak nechceš nešťastie mať,
mal by si ho tu nechať.
Mnoho, mnoho nepokoja prinesie ti vôľa tvoja.
Nech si čo chceš hovoríš,
blba zo mňa nespravíš.
Mnoho, mnoho nepokoja prinesie ti vôľa tvoja.
Hej, vy... ľudia čestní, prídite k nám všetci!
Treba sa u nás zastaviť, máme tu rôzne tovary!
Z kuny, tchora, sobola, koža ťa ku mne volá!
Ak máte kone, mňa neobíďte, mám pre vás chomúty, sedlá, ba aj biče!
- Opraty na bujné koníky! - Poďte na medovníky!
Hej, deti... detičky, poďte sem na perníčky!
Cár ide.
Ide s ním aj koniar hlavný,
čo kraľuje v cárskej stajni.
Idem si vyočiť oči moje,
čímskôr chcem vlastniť tieto kone.
Kto je ich vlastník?
Hej, ľudkovia, veď povedzte,
čie sú tuná tieto žrebce?
Táto pára je moja!
Jej vlastník som teda ja.
Rád ju od teba kúpim.
Predáš ju?
Nie... vymením.
Čo chceš za ňu odo mňa zobrať?
Dvakrát po päť čiapok striebra!
Dokopy ich bude desať!
Desať?
Ech... tu je moja ruka!
Prineste odmenu!
Čo tu snoríš, starý had?!
Po koňoch tam radšej hľaď!
Tie len robia neplechu,
asi tu poknem od smiechu.
Páru neskrotia naši,
treba to nejak poriešiť.
Budeš mi musieť ty slúžiť,
v zlate odetý budeš chodiť.
A stajňu, ktorú tam mám,
na príkaz ja tebe dám.
To je čudné.
Nechajme to tak byť!
Budem, cár, tebe slúžiť!
Cár... a mňa si takto zahanbil?
Roky som ti verne slúžil.
Trebalo ťa zahanbiť,
bež k Ivanovi slúžiť!
No, Ivan poslušný, vzchop sa!
Ustajni kone a daj im ovsa.
Nech sa prepadnem, ak príšelca
nevyženiem čímskôr von z dvorca!
To je život sluhu - fľákať sa a lenivieť.
Holubov plaší, prašivec!
Kone sú sýte a čisté...
no, ty čistý nie si iste.
Zaiste ti škriatok pomáha,
vrkoče na hrivách splietava.
Ja si ťa, kamarát, vysliedim,
záhadu tvoju nadobro vysvetlím.
Prečesávam hrivy koňom
veľkým hustým hrebeňom.
Potom ich zas posplietam,
v ich kráse sa pokochám.
Ej, vy kone moje vrané
ste jak sochy a mocné.
Môjmu srdcu bližší nik,
ako ty, môj Hrbáčik.
No... už je s tebou koniec,
vyženú ťa, mládenec!
Tvoj Ivan, to každý zná,
pred tebou niečo skrýva.
Nie je to striebro, či vec zlatá,
lež pero Vtáka-Ohniváka.
Samého Vtáka-Ohniváka
môže do tvojej izby vlákať.
Vraj stačí ti iba príkaz dať
a dostaneš ho hneď-zaraz.
Hej, nech sem príde, príšelec!
Neminie ho moja päsť!
Z akého ohľadu
si skryl nášmu dohľadu
vec, ktorá cára veľmi láka -
pero Vtáka-Ohniváka?
Oj!
Odpusti vinu Ivanovi,
nebudem klamať viac cárovi.
No, keďže je to iba prvýkrát,
treba si viny odpúšťať.
Počul som,
že Vtáka-Ohniváka
dokážeš sem ku mne vlákať.
Vraj ti stačí iba príkaz dať
a dostanem ho hneď-zaraz.
Keby aj do mňa hrom strelil,
toto som nehovoril!
Ak ty Vtáka-Ohniváka
nedokážeš ku mne vlákať,
sľubujem ti touto bradou
že ťa nájdem aj pod vodou.
Narazím ťa na kôl!
Bež už von, sluha môj!
Aha! Zaplakal si, čo?
Preto je také nešťastie tvoje, lebo si nedal na rady moje.
Čo mám robiť, môj koník?
Pomôž mi z biedy, Hrbáčik.
Poviem ti pravdu, neborák,
pomôcť ti môžem, ale nie až tak.
Pomôcť ti môžem dostať ťa
tam za každého počasia.
Nech ti teda nie je pravda skrytá,
musíme si tam vziať dve korytá,
jačmenné zrno, z cudziny víno.
Len čo ráno slnko vyjde, na cestu sa dáme ihneď.
Kde sa toľko Ivan zdržal?
Zaiste po svojom bežal.
Podviedol ťa tentoraz,
zradil tvoj cársky príkaz.
Ak príde s prázdnou - neoželiem,
desať koží z neho zderiem.
Povrázok jemne súkam,
z povrázka potom skrúcam
pevnú konopnú slučku
pre tú hlavu hlúpučkú.
Tú slučku pevne skrútim,
svoju krivdu ja pomstím...
Špinavý pes, svinský ňufák,
bodaj by ťa hneď trafil šľak!
Bodaj by si hneď skapal,
pod zem do hrobu sa bral!
S čím si prišiel do paláca?
Ukáž Vtáka-Ohniváka!
Cár-otec, veď postoj trocha,
prikáž najskôr zavrieť okná...
okenice v celom domci, tmu vytvoriť, ako v noci.
Hej, bojari, len hybajte,
okenice zatvárajte!
Ale máš ty krok rezký...
bež sem rýchlo do klietky!
Milujem druha Vaňušu,
rozveselil moju dušu.
Po tomto čine velikom,
nech je cárskym čeľadníkom!
Podarí sa ti len zriedky
dostať ma takto do klietky.
Ja ťa znova podvediem,
do problémov dostanem!
V ďalekých cudzích krajinách,
je, ľudkovia, šíry oceán.
Po tomto oceáne, ako vravia,
sa vraj iba neveriaci plavia.
Od hostí tu počuť je,
že dievčina tam žije.
No nie obyčajná deva,
lež rodná Mesiaca dcéra.
Samo Slnko je jej brat.
Tá dievčina, hovoria...
Ja ťa znova podvediem,
do problémov dostanem!
Nech len hladí a hladí
jak po chrbte, tak hrudi
tá vetvička brezová!
Raz, dva... zdravá tá voda!
Raz. dva... zbohom, choroba!
Nech otca - nášho cára
prehreje táto para...
nech zružovie jak púčik!
Raz, dva... zdravá tá voda!
Raz. dva... zbohom, choroba!
Raz, dva... zdravá tá voda!
Raz. dva... zbohom, choroba!
Cár, Ivan - hlupák tvoj,
prísahal tvojou bradou,
že pozná jedného vtáčika,
to je u neho cárska dievčica.
Ak by si ju chcel poznať,
môže ju k tebe dostať!
Počúvaj, mám na teba udanie, Vaňuša.
Hovoria, že tentoraz
pochválil si sa zas raz,
že nájdeš druhého vtáčika,
tentoraz je to cárska dievčica.
Čo im to prišlo na myseľ?!
Veď to je veľký nezmysel!
Vykrúcaš sa? Tak, pozri,
ak už prejdú týždne tri
a neuvidím cársku dievčicu
krášliť našu cársku svetlicu,
za trest ťa hneď umučím,
na kúsočky rozdrobím!
V ľahkom hodvábnom šiatri,
na lazúrovom koberci
sedím tu a piesne hrám,
pri tónoch strún si aj spievam.
Nie k tvári cára túli sa
stratená cárska dievčica.
Podviedol ťa, tá žobrota,
do hrobu ho pošli, otroka.
Spanilá dievčica,
buď naša cárica!
Tvoje oči sokolie
nedajú v noci spať mne.
Aj v dobe dňa stále mučia mňa.
Povedz nejaké láskavé slová,
príprava k svadbe je už hotová!
Zajtra ráno, láska moja,
bude so mnou svadba tvoja.
Nepôjdem za šedivého, takéhoto bezzubého.
Aj keď som starý, som ešte jarý!
Staň sa ako predtým mládenec,
potom pôjdem s tebou pod veniec.
Pochop, ty matka-cárica,
že sa už nedá znova zrodiť sa.
Keď sa prestaneš ľutovať, znova budeš mladosť mať.
Zajtra ráno, keď vyjdú zore,
na širokom tvojom dvore
musíš čeľaď ty zastaviť,
tri veľké kotly postaviť
a pod každý oheň rozžať.
Do prvého treba dať
až po okraj vodu studenú,
do druhého vodu varenú,
mlieko do posledného,
aby dobre kypelo.
Ak sa ozaj chceš ženiť,
krásavcom sa učiniť,
potom nahý, bez obleku,
vykúp sa ty v tomto mlieku.
Potom skoč do vody varenej
a nakoniec do vody studenej.
Potom ti ručím, otec,
budeš švárny mládenec!
Len ty, otec, nezúfaj,
Ivana tam vyskúšaj.
Ak ho čaro kotlov zmení,
okúp sa tam aj ty celý.
Zajtra ráno, keď vyjdú zore, na širokom našom dvore
priprav sa, ty, Vaňuša, na skúšku tam vykúp sa.
Najskôr v kypriacom mlieku vriacom,
potom vo vode studenej.
Veď vtedy už budem varený!
Varia iba prasatá, či morky, či kurčatá!
Ale v chladnej, tak to hej, vykúpal by som sa v nej.
Čo? Priečiš sa? Berte ho!
Pod zámkom o vode, chlebe,
budeš tam žiť v takej biede.
Nemáš na výber, vykúpeš sa, ak to prežiješ, rozpovieš sa.
Škoda, že som sa s tebou zblížil.
Prepáč, ak som ti niečim ublížil.
Skončil som, Hrbáčik, vravím,
cár zo mňa varenec spraví.
Neplač toľko, Boh s tebou,
vybabreme s tou biedou.
Skoršie ja veru zahyniem sám, ale teba, Ivan, nezanechám.
Povedz cárovi: "Je možné, Vaša Milosť, prikázať,
Hrbáčika ku mne pozvať,
poslednýkrát stretnúť s ním?"
Cár bude súhlasiť s tým.
Teraz sa pomodli v kľude,
spánok ti osožný bude.
Tak, Vaňuša, vyzliekaj sa,
do kotlov, bratku, poberaj sa!
Klaniam sa ti čelom, či je možné
Vaša Milosť, prikázať,
Hrbáčika ku mne pozvať?
Rád by som sa pred smrťou poslednýkrát s ním stretol.
Ak sa v mlieku len obarí, voda ho iste uvarí.
Vaňuša, čo tu stojíš tak nevrlo?
Beztak už čakám príliš dlho.
KONIEC