КОНЧЕ - ГЪРБОКОНЧЕ по приказката на П.П.Ершов
Зад гори и зад балкани, зад широки океани,
във едно село живял старец грохнал, побелял.
Имал си той трима сина: първият бил юначина,
вторият бил нещо пак, а пък третият - глупак.
Но един ден като хала зла беда ги сполетяла:
някой газел в късен час нивата и ронел клас.
Досега такава сила тях не беше ги морила.
Почнали да мислят как да открият този враг.
Решили в нивата да бдят, похитителя да уловят.
Ти, Иване, там иди. Накрай полето застани.
Със Данило тук ще легнем, та крадеца да издебнем.
Колко много са... Една, две, три... Цялото небе е пълно със звезди.
Три, четири, пет и шест, ще ги преброя нощес.
Виж ти кой бил... Виж ти! Ой! Виж го нашият крадец! Постой!
Ти ме язди здраво, с чест, твоя ставам аз от днес.
На свобода, ако ме пуснеш ти, ще ти дам два хубави жребци.
Ненагледни и прекрасни, както в сънищата ясни.
Ще ти дам и конче аз, много дребно спрямо нас,
то две гърбици си има и с уши - аршин - ще клима.
Двата коня ти продай, кончето пази докрай.
Кончето на този свят ще ти бъде като брат.
Хайде, тръгвам с разпиляна грива.
Само не във наш'та нива.
- Чудно дело, гледай ти. - Глупакът наш какво таи.
Ой, коне вий мои сиви, вий добри и златогриви,
лошо ли ви гледах аз, кой ли ви открадна вас?
Ти напразно не кълни, братята крадци гони.
Че е туй беда не споря, всичко аз за теб ще сторя.
А сега ме ти яхни и добре ме прегърни!
Ех, че огън чудноват!
Той полето осветява, а пък топлина не дава.
Не го прибирай под палтото, от Жар-птица е перото!
Радостта ти ще смути, щом в ръце го вземеш ти.
Много грижи непотребни ще ти донесе на тебе.
Говори си колкот' щеш, но не можеш да ме спреш.
Много грижи непотребни ще ти донесе на тебе.
В столицата шумна, стара, е откривал сам пазара,
както му било реда коменданта на града.
Ето, слънцето се вдига, той тържествено пристига.
С медена тръба тръби и с гръмовен глас гърми:
Всекиму се разрешава да купува и продава,
всички стражи да стоят край сергийте и да бдят.
И пазара се открива, и започва глъчка жива.
Хей, почтени господа, заповядайте сега.
Пред сергиите наши спрете, разни стоки си купете.
Самури, кожи от лисици. Купувайте си, хубавици.
Хамут от мене си купете. Седла имам за конете.
- Поводи купете си от мене. - От мен пък курабийки украсени.
- Сочни ябълки предлагам. - Топли кифлички ви давам.
Хей, вий, мънички деца, геврек вземете си сега.
Царят идва.
С него е и тоз нахалник, на конюшните началник.
Ех, красота, красота!
Хубаво ги наблюдавам, трябва да ги притежавам.
Собственикът кой е? Хей, момчета, на кого са тез жребчета.
Мои са, царю наш драг, собственикът - аз съм пак!
Ти продаваш ли жребците?
Сменям ги, царю честити.
- Срещу що? Отговори! - Срещу шапка със пари!
Значи това прави десет. Десет?
О-хо-хо. Дадено! Ковчежето ми донесете!
Братя, срам ме е за вас.
По-умни от Иван сте вий твърдите. Ето, давам ви парите.
Какво гледаш на площада? Конете прибери. Веднага!
Гледайте каква забава, чак от смях ще се задавя.
С твоите жребчета здрави дявола не ще се справи.
Би ли служил ти при мен, цял във злато позлатен?
И над целия обор ти ще имаш общ надзор.
Чудна работа! Добре, ще ти служа от сърце.
Ами аз какво да сторя, до днес съм отговарял за обора?
Твойта работа пропада. Иван ще слушаш за награда
Е, Иване, верен ми бъди и конете прибери.
Ако аз пропадна, пришълеца ще изгоня от двореца!
Живот живее си ратая. Гони гълъби. Не зная
как конете са добре. Тук нечиста сила има. Не!
Ще трябва да го заловя и пред царя улича.
Тук веднъж аз ще осъмна, а при нужда и ще гръмна.
Ето, в нощната тъма, как се вършат чудеса.
Наближава твоя край, скоро ще напуснеш, знай.
Аз вината си признавам, плах пред тебе се явявам.
Ти не ме наказвай с меч, а изслушай мойта реч.
Говори, но ако лъжеш ти, то с главата се прости.
Наш Иван, туй знаем ние, дни наред от тебе крие,
но не злато и сребро, а от птица-Жар перо.
Казва, че и самата птица, Иван говори тъй, бащице,
ако заповед се издаде, той за теб ще донесе.
Доведете ми глупака. Бързо, че не ми се чака.
Със какво плебейско право ти си скривал най-лукаво,
а това не е добро, от Жар-птицата перо?
Шапката не съм ти давал, кой за туй ти е разправял?
От где мога аз да се снабдя със такива чудеса?
Вижда се, че ти обичаш истината да отричаш!
Ти смили се над Ивана, аз лъжец неволно станах.
Пръв път лъжеш ти, съзнавам, и вината ти прощавам.
Но узнах, че с птица-Жар ще зарадваш своя цар,
ако има заповед такава и ще ми я донесеш. Веднага!
Нека ме удари гръм, аз говорил за това не съм.
Ако тази птица-Жар, не донесеш на своя цар,
то - заклевам ти се брат - даже и на онзи свят
сам но кол ще те набуча. Хайде вън, ратайско куче!
Аха, заплака!
Оттам идват твоите беди, че не ме послуша ти.
Какво да правя, мое конче? Помогни ми, Гърбоконче.
В името на наш'та дружба казвам ти: туй не е служба.
Работата предстои. Спри да лееш ти сълзи.
Какво да правя, мое конче? Помогни ми, Гърбоконче.
Казвам ти го най-открито: нужни ни са две корита,
едрозърнесто просо и преточено вино.
Утре сутрин много рано всичко бързичко ще стане.
Тук до първите звездици идват приказните птици,
жаждата да утолят. Тука те ще се ловят.
Ех, че сили, ех, че хали! Откъде са долетяли?
Ой, ти, Кончо, мой Гърбатко, тичай бързо, мили братко!
- Где Иван се запиля, не зная? - Забавлява се, ратая.
Ако пак те той излъже, с него ще се справя бърже.
Този път ще бъда строг, ще го одера, ако не дойде в срок.
Ах, Иване, мръсно куче, скоро аз ще те науча!
Нещо ще измисля аз, не крия, в дън земя да те затрия.
Носиш ли ми ти Жар-птица, приказната хубавица?
Царю наш, не бързай много, първом заповядай строго
всичко да се затъмни, да не влизат светлини.
Боляри, хей, не се бавете и капаците спуснете.
Кафеза бързо пригответе! Не се бавете! Не се бавете!
Хей, хванете го, хванете! Хей, вържете го, вържете.
- Хей, задръж го ти, задръж! - Тичай! Бягай! Хайде, къш!
- Хвани го! - Дръж!
Колко пъргаво подскачаш, във кафеза бързо скачай.
Ех, Ванюша, мой приятел, ти ми стопли днес душата
и наместо царски дар правя те свой стременар!
Няма вечно с почест, слава царят да те награждава.
Все ще дойде някой ден да се срещнеш пак със мен!
Нейде зад далечния балкан, се намира океан.
Там по него волно бродят чужди, скитнишки народи.
По земята слух се рее, че девица там живее.
Хубавица чудна, братко. Слънцето е неин татко.
Месецът пък й е брат. Хубавицата, мълвят,
в шуба алена пътува, с позлатена лодка плува
и със сребърни весла кара свойта лодка тя.
Разни песни си припява, с гусла музика създава.
Ето, че настъпи ден да се срещнеш пак със мен.
Ей, хайде, хайде, хайде, ти, парата увеличи.
Ей, хайде, хайде, хайде, ти, въглените разпали.
Твоя царски стременар се закле във тебе с жар,
че знае той и друга птица - тъй нарече Цар-девица -
и пред нас се той похвали, че може да ти я достави.
Чуй ме ти сега, послушай, донос чух за теб, Ванюша.
Аз узнах, че преди час хвалил си се, че за нас
ти ще хванеш друга птица, хубавата Цар-девица.
Що говориш ти, царю? О, Боже! Туй е заговор. Не може...
Ти хитрувай колкот' щеш, мен не можеш подведеш!
Що да правиш? Запомни, ако след петнайсет дни
не пристигнеш във палата със момата непозната,
ти добре ме чуй, момченце, ще те нарежа на парченца.
Ето, погледни, Иване. Туй пред тебе океан е.
Цар-девица нощ и ден там прекарва в сън блажен.
Боже, пълно е със чудеса по широката земя.
Господарю, стига спа, стана време за дела.
Царю, недей гневи се ти, а Цар-девица забрави.
Теб измами те ратая, обеси го най-накрая.
Пак успял си, куче, ти не загина пак, уви.
Мир не ще аз да открия, докато не те затрия.
Ненагледна хубавице, ти от днес бъди царица!
Още щом те зърнах аз, в мене пламна силна страст.
Твоите очи прекрасни - вирове дълбоки, ясни -.
ще ме парят нощ и ден, ах, ще ме измъчват мен.
Промълви едничко слово! Тука всичко е готово.
Утре в ранни ранини с теб ще се венчаем ний.
Кой има нужда от това? Не ще ме имаш. Никога!
Искам да си ми царица, моя мила хубавице.
Ще стана твоя, ако ти ми извадиш до три дни
пръстена от океана.
Хей! Извикайте Ивана!
Заповедта ми чуй, Иване. Отиди при океана.
В океана необятен скрит е пръстенът й златен.
Донесеш ли го оттам - ще получиш дар голям.
Вчера аз съм се завърнал уморен, пребит, посърнал,
а трябва там да ходя пак.
Сватба чакам аз, глупак!
Ти не се заинатявай, а веднага заминавай!
Стигнали една поляна до ръба на океана.
Край брега лежи сърдит Чудо-юдо, риба-кит.
Десет зими вече страда и не знае сън, пощада,
чака прошка да получи.
Въздиша тежко кита, ах, за какъв ли страда грях?
Подложен е на туй мъчение, че без Божие решение
във морето глътнал той лодки, кораби безброй.
Щом ги пусне във водата, Бог ще му прости вината.
Кой там на брега дойде? Вий - отгде и накъде?
Нас ни праща Цар-девица, бъдещата ни царица.
Ти в морето погледни, пръстена й донеси.
Може ли едно въпросче? Дълго ли ще страдам още
и за какво ли прегрешение, аз търпя това мъчение?
Ще ти кажем, риба-кит и ще бъдеш ти честит.
Ако пръстена ни донесеш от бедите ще се отървеш.
Щом така ще се спася веднага ще се потопя.
Хей, послушайте, миряни, православни християни!
Който пожелай от вас да потъне подир час,
нека тука да остане, скоро чудо ще настане:
буря тук ще закипи, китът ще се потопи.
- Ох! Беда! - Ах! Беда!
Идвайте, дечица, веднага!
Подложен си на туй мъчение, че без Божие решение
си нагълтал сред морето много кораби. Това е, ето!
Щом им върнеш свободата, Бог ще ти прости вината.
За другари като вас всичко давам в този час.
Ще намеря непременно този пръстен скъпоценен!
Ех, явно пръстена го няма, излъга, рибата голяма!
Благодаря ти, риба-кит.
Ти живей живот честит.
Ти към мен добър бе много, ще те помня вечно... Сбогом.
Тъй е тежък, Боже мой. Морски дяволи безброй
сякаш в него са се скрили.
Иване, качвай се сега. Здраво дръж ме за врата!
Покланям ти се до земята. Пръстенът ти е намерен, моя свята.
Смелостта ми ти прости и за мен се омъжи.
Знам аз, знам! Но заявявам, няма с теб да се венчавам.
Но защо, мой скъп елмаз? От сърце те любя аз!
Ти си стар и побелял аз съм цвят неразцъфтял.
Стар съм аз, но съм юнак!
Ти на колко си, не знай се, а аз съм само на петнайсет.
Превърни се на младеж, пък води ме, гдето щеш.
Но, царице моя мила, за това аз нямам сила.
Щом страха си надделееш, може ти да подмладееш.
Утре в ранина, на хлад, вън пред твоя стар палат,
заповядай да поставят три котела чисти, здрави.
Огън ти под тях стъкни и котлите напълни:
първият - с вода студена, вторият - с вода сварена,
а пък третия с млеко - кипнало да бъде то.
Искаш ли да подмладееш и за мен да се венчееш,
свойте дрехи ти смъкни и в млекото се топни,
после в топлата, сварена, после в бистрата, студена.
Чак след туй, царю брадат, ти ще станеш хубав, млад!
Царю наш, недей да страдаш, трябва на Иван да заповядаш
да изпробва тез котли, чудото да видиш ти.
Утре рано, със зората, там отпреде пред палата,
ще опиташ ти, Ванюша, пръв да се изкъпеш, слушай,
във големите котли: един със мляко, два с води.
Тъй се парят, знам, в котли и прасета, и петли!
Виж, в студения котел влизам аз, безстрашен, смел,
но в горещия - не мога. Страшничко е туй, за Бога!
Какво? Не искаш? Във затвора! Взимайте го бързо, хора!
В подземията без храна ще размислиш веднага.
Ще се изкъпеш най-напред, да говорим, после ще е ред.
По-добре е да не бях те срещал. Ти прости ми, ако съм те обидил с нещо.
Ще загина, мое конче. Мое вярно, Гърбоконче.
Не плачи и твърд бъди, всичко ще се нареди.
И дори да изнемогвам, пак на тебе ще помогна.
Ти кажи: "Царю честити, може ли за сетен път
моя кон да доведат,
да се разделим другарски?" Царят ще постъпи царски.
Е, до утре потърпи, най-спокойно си поспи.
Хайде, хвърляй свойта риза и в котлите, братко, влизай!
Нека за последен път моя кон да доведат,
моля, постъпи по царски,
да се разделим другарски!
Ако в млекото издържи Иван, ще се свари във втория казан.
Какво, Ванюша, там се маеш? Дълго чаках вече, знаеш.
Щом страха си надделееш, може пак да подмладееш.
превод и субтитри НИКЧО /използван е и превода на Димитър Пантелеев/