KONJIĆ GRBONJIĆ
Preko šuma, preko gora...
tamo gdje su sinja mora...
ispod neba negdje tu živio starac u selu.
U starca tri sina:
prvi - pametna momčina...
srednji - prava sredina...
a najmlađi - budalina.
Ali, nevolja eto dođe...
kroz žito im netko prođe.
Od tuge stadoše misliti kako drskog krivca otkriti.
Pa se onda dosjetiše i stražu postaviše.
Ti, Ivane, tuda pođi, oko polja našeg prođi.
Mi lopova s ove strane uhvatit ćemo čim bane.
Zvijezde, zvijezde, jedna, dvije, tri...
Teško je izbrojiti.
Četiri, pet i šest, ne mogu...
izbrojiti ih do zore.
Gle, gle, vidi lopova, lopovčića čudnog kova!
Kad si znao izdržati, ti ćeš sa mnom upravljati!
Pusti mene što prije ti!
Konja dva dobit ćeš ti.
Konja kakva se ne sreću, donijet će ti oni sreću!
I još bih ti uz njih dala konja kao pedalj mala.
S dvije grbe na leđima i s velikim ušima.
Konje možeš ti prodati, al' konjića nemoj otuđiti!
Nit' za zlato, nit' za blago nit' za išta što ti je drago!
Drug tvoj mili bit će on.
Odoh sada ja u polje, da letim do mile volje!
Samo ne u naše polje!
Gledaj čudo - konja dva!
Našeg budalastog brata!
Joj vi konji, mrki, sivi, dobri konji zlatogrivi!
Zar vas nisam dobro čuvao pa vas neki vrag ukrao?
Ne spominji vraga više, konje ti braća ugrabiše!
Nesreća je nema zbora, al' pomoći ti moram!
Hajde, momče, sjedi brzo, al' se čuvaj i drži čvrsto!
Kakvo čudo - neka vatra!
Divna svjetlost krugom širi, nit' se dimi niti žari.
Nije čudo što se diviš, jer pero žar-ptice vidiš!
Al' zbog sreće svoje mile, ne uzimaj pero sada...
Donijet će ti puno jada!
Pričaj bajke, tralala, nisam takva budala!
Ne uzimaj pero sada, donijet će ti puno jada.
PRIJESTOLNICA
U tom gradu bješe tako:
za kupiti i prodati svatko...
odobrenje od gradonačelnika traži!
Gradski otac u trubu trubi, gromkim glasom ljude budi.
Gazde, dućane otvarajte, pa kupujte i prodajte!
Da ne bude gdje gužvanja, pljačke ili otimanja!
Gazde dućane otvaraju i prolaznike vješto varaju.
Gospodo, kupci, haj'te, robu našu pogledajte!
Pogledajte, hajde, ovu raznovrsnu robu novu.
Krzna divna, biraj samo!
Bičevi i sedla, ovamo!
Uzde prekrasne...
i pogačice masne!
Jabuke sočne!
I kolače voćne!
Djeco mala, navalite, kolača se najedite!
Ide car!
Za njim onaj riđi gle, to je konjušara šef.
Divota ih je gledati. Ja ih moram imati!
Tko je gazda ovih konja?
Ljudi, recite kad pitam ja!
To su, care, konji moji.
Gazda njihov ja, pokorni.
Par kupujem odmah ja. Prodaješ li?
Ne prodajem, već ih mijenjam.
Za što trampiš ova dva?
Deset kapa srebra.
Znači, deset kapa ravno?
Deset! Nek' ti bude!
Evo ruke!
Izmjerite!
Sramota je, braćo, krasti!
Pametniji ste od mene, ali je Ivan duše poštene.
Što to gledaš, starče ti? Treba konje skloniti!
Braćo mila, ha, ha, ha! Umrijet ću od smijeha ja!
Teško je konje ukrotiti. Treba nešto učiniti!
Dođi k meni služiti, u zlato ću te odjenuti!
Konjušnicom gospodari, pazi konje i timari!
Divno!
Tako će i biti! Vjerno ću te, care, služiti.
Care moćni, nije to šala...
Služba moja je propala.
Propala je zbog nerada, Ivan ti je sada gazda.
A sad konje, Ivane ti, u konjušnicu odvedi.
Makar umro, al' iz dvora Ivana izbacit' moram!
Lijen je Ivan i ne radi,
po čitav dan on se hladi.
Ali su konji siti, čisti; dakle, druži se s nečastivim!
Otkud njima zlatna griva? Tu se neki vrag skriva.
Pripazit ću ja na njega, to je ono što mi treba.
Znači tako! Rješenje smo našli lako.
Dođe kraj i tebi momče, čekaju te za vješanje omče.
Poštovanje moje, care, počast ove glave stare!
Kazniti me nemoj molim, govoriti me pusti, kumim!
Govori!
Bude li laž neka, opaka te kazna čeka!
Sada više tajna nije što Ivan od tebe krije.
Nit' je zlato, niti srebro, nego žar-ptice jedno pero.
Hvali se on svima:
Želi li car i žar-pticu imat nabavit ću mu je za inat.
Dovedite ga odmah, velim, i za kaznu nek se spremi!
S kojim pravom, bijedni slugo,
kriješ usred prijestolnice pero prekrasne žar-ptice?
Čudno, kapu nisam dao...
kako si to saznao?
Nema pera... da!
Ja sam luda, odakle mi takva čuda?
Usušuješ se i lagati? Pera nema, je li?
Oprosti mi care laži, od tebe drugo ne tražim.
Nek' ti bude. Ovog puta proći ćeš bez pruta.
Spreman li si da žar-pticu doneseš u prijestolnicu?
Nisam tako govorio, svijetli care!
Ako u našu prijestolnicu ne doneseš ti žar-pticu...
kunem ti se krunom svojom probost ću te sabljom ovom!
A sad, van!
A sad plače, neka-neka!
U bijedu si ti zapao, jer me nisi poslušao.
Što ću sada, moj konjiću?
Pomozi mi, Grbonjiću!
Učinit ću tebi, drugu, sitnu ovu uslugu.
Teže stvari nam predstoje, neposlušni druže moj!
Što trebam učiniti, moj konjiću?
Pomozi mi, Grbonjiću!
Iskreno ti velim ja: spremi ti dva korita!
Dva korita pšenice, vino koje grije lice...
Sutra rano, u cik zore, napustit ćemo ove gore.
Žar-ptice će tu slijetati i hladne se vode napiti.
Tu ćemo ih loviti.
Uh, sotonska sila, koliko ih samo ima!
Grbonjiću, stari druže, hodi 'vamo ti što brže!
Kud nestade Ivan momak?
Nestao je, baš je opak!
Nema zbora prevarit će, riječ zadatu pogazit će!
Dođe li praznih ruku, vidjet će on svoju muku!
Ja konopčić sučem, iz sve snage vučem...
Prljavo pseto, gadna svinja...
Udavio se, dabogda, u bačvi vina!
Ubio te noću grom silni!
Došao si u prijestolnicu, jesi l' donio ti žar-pticu?
Oče, care, stani malo, treba raditi lagano!
Reci da prozore zatvore, i mrak tako stvore.
Hej, boljari, što stojite?
Brzo prozore zatvorite!
Vatrogasce pozovite!
Polivajte, polivajte!
Drži je, drži je!
Veži je, veži je!
Uhvati je, uhvati!
Kakav si ti to junak?
Hajde ulazi unutra!
Volim svoga Ivanušu. On veseli moju dušu!
I za vjernost i poštenje čin dobit ćeš od mene!
Neće uvijek tako biti da ćeš mene prevariti.
Opet ću to učiniti, i u nevolju te uvaliti!
Tamo gdje su oceani i gdje plove Muslimani...
Ljudi koji žive tamo pričaju o djevici samo...
O Sunčevoj sestrici... Mjesečevoj rodici.
U crvenoj bundi hoda...
U zlatnom čamcu, iznad voda...
vesla veslom srebrnim...
Razne pjesme pritom pjeva, igra i pleše naša deva.
Ponovo ću ti ja podvaliti i na teške muke staviti!
Hajde, hajde, hajde!
Pusti paru, pusti!
Hajde, hajde, udaraj, nek' je topla samo daj.
Ivan opet nešto laje i riječ svoju za to daje...
da ima jedna ptičica, koju zove car-djevica.
Dovesti je može kaže, bestidno on tako laže.
Poslušaj me Vanja ti! Hvališ se da možeš donijeti...
donijeti mi novu pticu, tu prekrasnu car-djevicu
Što ti, care, na um pada? Koja je to klopka sada?
Nećeš mene prevariti!
Čuj i znaj, ja ću da ti dam rok - dvadeset i jedan dan,
da dovedeš u prijestolnicu
svjetlu i krasnu car-djevicu.
Ne uspiješ li, moraš znati, na kolac ću tebe dati!
To što vidiš, to je on, Ocean i njezin dom.
Dom te rijetke ptičice, naše mile car-djevice.
Čudesnih li stvari, bože!
Zaboraviti, tko ih može?
Hej ti, diko, sna je dosta, mnogo nam je ostalo posla.
Zar car svijetli da se muči, da ga mangup još namuči?
Nema nigdje tvoje deve, prevario je on tebe!
Krep'o dabogda, psino jedna! Udavio se, slugo bijedna!
S ovog svijeta nestao i s mosta se survao!
Oj, ti divna car-djevice!
Postani nam ti carica!
Čim sam tebe ugledao...
svoju sam ljubav rasplamsao.
Te tvoje divne oči bude mene usred noći!
Cijelog dana i sve vrijeme, muče one stalno mene!
Zbori nešto, ti ljubljena, svadba je već pripremljena.
Sutra zorom, kad osvane, poći ćemo na vjenčanje.
Kakva je to žurba sada?
Svadba mi na um ne pada!
Što ću sada, carice? Ženi mi se, ženi mi se!
Ako želiš mene ženiti, za tri dana treba donijeti...
prsten moj iz Oceana!
Hej, pozovite Ivana!
Slušaj dobro, ti Ivane!
Pođi opet na Ocean!
I na dnu ćeš vidjeti prsten njen i donijeti.
Doneseš li ga, jamčim ti, lijepo ću te nagraditi.
I od prvog putovanja, pun sam boli i stradanja.
Nemoj mi prkositi!
Vidiš da se meni žuri?
Evo stižu na poljanu, pravo moru, oceanu!
A tu preko, vidi čuda, riba-kit po moru pluta!
Deset ljeta već on strada, ne zna čemu da se nada.
Jadna riba teško diše. Kakav li joj se grijeh piše?
Strada ona, nema zbora...
Što je bez božjeg blagoslova progutala trideset brodova.
Slobodu im treba vratiti...
i tako se bijede riješiti.
Sretan put vam bio svuda!
Kamo ste pošli i otkuda?
Pošli smo iz prijestolnice po prsten naše car-djevice.
Plavo more ti pretraži, na prsten nam ti ukaži.
A mogu li vas zapitati...
koliko ću se ovako patiti i za koje grijehe stradati?
Čuj ti ribo ove riječi, pomozi nam prsten naći.
Grijeha ćemo te razriješiti.
Kako kažeš, sve će biti,
za druga ću sve učiniti.
Čujte vi, mirni seljaci...
pravoslavni kršćani...
Ako se mislite spasiti...
i odavde kožu izvući, odmah trebate krenuti!
Jer će ovdje čudo biti...
More će uzavriti i kit će se okrenuti!
Oj nesreće, oj nesreće! -Odmah doma da se kreće!
Stradaš tu, nema zbora,
jer si bez božjeg blagoslova
progutao trideset brodova.
Slobodu im treba vratiti i tako se bijede riješiti.
Rado ću vas uslužiti i za pomoć nagraditi.
Pronaći ću prsten djevice, buduće vaše carice.
Jasno, prsten nije tražio...
niti tražio, niti našao!
Mnogo hvala tebi, kite.
Mili druže i tebi hvala.
Zatrebam li, mene se sjeti, imat ću te u pameti.
Kutija teška, što ću sad?
Kite prokleti, ti si gad!
Hajde, Ivane, brže sjedi!
Evo prsten, poklon cara. Mila moja, evo dara!
Oprosti mi što sam smio, ženiti se sad bih htio.
Iskreno sad da ti velim, na vjenčanje još ne želim.
Zašto, pupoljku ti mili...
kad te volim, strasno ljubim?
Neću poći za sijedoga, za takvoga krezuboga.
Star sam možda, al' sam moćan!
Glava ti je sasvim sijeda, a meni je petnaest ljeta.
Pod vijenac ću poći rad, ako opet budeš mlad.
Treba li ti govoriti...
da se čovjek ne može pomladiti?
Kad bi samo hrabar bio, opet bi se pomladio.
Tri kazana ti naredi.
Sutra zorom kad osvane, nek pod njima vatra plane.
Prvi naliti vodom studenom...
drugi vodom uzavrelom...
u treći mlijeko staviti, kuhati i uskipiti.
Želiš li se oženiti i ljepotan opet biti...
okupaj se bez odijela u kazanu mlijeka vrela.
Skoči tad u vodu vrelu i na kraju u studenu.
Iskreno ti velim, oče...
bit ćeš opet zlatno momče.
Care svijetli, nemoj se misliti!
Ivan će probu izvršiti, pa ćemo onda vidjeti.
Sutra ću ja narediti, u dvorištu postaviti...
Ti, Ivane, pobrini se...
probe radi iskupaj se u kazana sva tri...
Mlijeko dok vri i vode dvije.
Tako se prasci šure, pijetlovi i poneko pure.
Hladnom vodom kako-tako, mogao bih još nekako...
a u vreloj, ne dao bog!
Što, zar caru odgovaraš?
Volju našu ti obaraš!
Izdat ću naređenje, poslati te na mučenje!
Prvo ćeš se iskupati, pa tek onda govoriti.
Bolje da te nikad nisam sreo...
oprosti mi ako sam te uvrijedio.
Kraj je došao, Grbonjiću!
Završit ću u vodi vrućoj!
Vanja mili, ti sad znaj i tome će doći kraj.
Ako treba, glavu dat ću za tebe, dragog Vanjušu.
Reci caru ujutro ti...
nek' izvoli narediti konjića da ti dovedu tamo.
Radi pozdrava, reci samo.
A sad Bogu pomoli se i spokojno odmori se.
Sad, Vanjuša, ti skidaj se, u kazanu iskupaj se.
Ako bi car svijetli dopustio...
s konjićem bi se oprostio.
Ne ubije li ga mlijeko bijelo, vrela voda skuhat će mu tijelo.
Što si, Vanja, stao ti? Ne mogu iščekati!
Sebe nemoj žaliti, jer ćeš se pomladiti!
Prilagodio na hrvatski: Tantico (11.2012)
KRAJ