Kirves! Kelle käsi su meisterdas?
Sinu, sepp!
Kuidas sa julged seda siis maha raiuda? - Ära karda, sepp!
Aga teid, ahelad? - Mine, sepp!
Mõõk! - Ma olen siin, sepp!
SEPP-SORTS
Mina olen Jeannot, õpipoiss. Kohe ma seletan teile kõik ära.
Räägin kõik - no oli alles lugu! Aga algas see just niimoodi...
Aeg oli selline,
kui keegi üritas rõhuda - kas sortsi või nõida - head ära oota!
Aga kes üle jõe viidi - neil polnud halvast pääsu.
Seda kohta peeti saatanlikuks.
Aga peamine pealekaebaja oli meil timukas Gile.
Küll ta oli ahne võõra raha järele!
Ja elasid siis Pont de Ville'is kaks seppa, Enric ja Gaston-Ühesilmaline.
Elasid sõbralikult, koos õppisid ja koos hakkasid ka tööd tegema.
Sõbrad olid kõige osavamad meistrid. Gaston oli sügavalt usklik ja kartis kuradeid.
Aga tööriistad tegi missugused! Milliseid kirveid ta tegi!
Meister Gaston
Ja millised adrad!
Meister Gaston
Aga Enric, kuigi lootis jumala peale, armastas ise rohkem peenemat tööd.
Tema tuulelipud otsisid ise tuult!
Meister Enric
Aga lukud! Millise salanipiga!
Meister Enric
Ja siis ükskord tegid sõbrad tellimustööd pühade ajaks -
uut sepisväravat raekojale.
"Kolme päevaga?" Gaston keeldus otsustavalt.
Aga Enric: "Mis sa nüüd, sõber! Töö ei ole keeruline, ära teeme!"
Ja vedasid sõbrad kihla, kellele jääb õigus.
Seni kui Gaston trahteris lõbutses,
ei kaotanud Enric minutitki.
Läheneski pidupäev.
Pidupäevadel oli meil selline tava, et sepad võistlesid osavuses.
Suisa imesid näitasid sõbrad, üks ületas teist!
Linnapea ei suutnud kumbagi võitjaks tunnistada.
"Mõlemad olete võrdsed, kuid Enric ei pidanud sõna."
Talle tuli sepisvärav meelde.
"Tähendab - võitis Gaston! Hurraa Gaston'le!"
Siis hüüab Enric: "Pidage, pidage!"
Kõik lausa ahhetasid.
"Kaks tuhat liivrit parimale sepale Enricile!"
"Hurraa, Enric!"
Oi, mul oli Enrici üle nii hea meel, et ma otsustasin - minust peab saama sepp.
Aga Gile, timukas, oleks kadedusest peaaegu lõhki läinud.
Siis otsustati pühade auks näidata veel etendust.
Nimeks oli sel "Kurat, sepp ja põrguhaud".
Järsku, keset etendust, kostab karje. See on Gaston, kes ehmus.
Enric rahustab teda: "Mis sa nüüd, vend!" Aga Gaston võtab kätte ja ütleb:
"Sina ka ei ole sepp, vaid mingi kurivaim."
Selle peale Enric vaikis ja koos läksid sõbrad trahterisse.
Piisavalt napsitanud, hakkasid sõbrad koju minema.
Aga tee peal tekkisid Gaston'il uuesti kahtlused.
Kunas küll Enric väravad valmis jõudis teha? Kolme päevaga ei kuumuta raudagi üles.
Sa petsid mind! Ilmselt olid väravad ammu enne valmis.
Nii Gaston Enricile ütleski, aga Enric vastas: "Kunas ma seda oleksin teinud,
me ju töötame koos?"
Ja olid sõbrad jõudnud vana veski juurde, üle jõe viiva silla lähedale.
Siin ütleski Enric, et oli käinud seal augus.
Oi-oi, ehmus Gaston. Ta lausa sisises:
"Kuidas? Kuradi juures?" Aga Enric vastab talle:
"Ei, teda pole seal, augus põleb kivisüsi.
See annab ennenägematu kuumuse, mida ei saa puiduga võrreldagi!
Selles saladus ongi!"
Nüüd läks Gaston puhta pööraseks ja hakkas karjuma:
"Valetad! Sa oled sorts, vaat kes! Nõidusega võitsidki!"
Nii läksidki kaks sõpra tülli ja said timukale saagiks.
Loomulikult nägi ja kuulis ta kõike, kuid seda veel keegi ei teadnud.
Aga edasi juhtus vaat see...
Käi minema, timukas, kasi kuradi juurde!
Saada mind, osuta teene.
Gaston'le ütlesid, et tead hästi teed tema juurde auku.
Nii et anna mulle need kaks tuhat, et oleks kergem ära minna!
Neetud sorts! No oota sa mul!
Kes veel ennast siia vedas?
See olen mina, Jeannot. Tahtsin tulla teile õpipoisiks.
Õpipoisiks? - Jajah.
Kas sa ei kuulnud, et ma olen
sorts?
Kuulsin, aga sepatöös tahaks isegi nõiduslikult heaks saada.
Tubli poiss! Aga kas sõna tead? - Millist?
Noh, meie kildi lipukirja. - Jah, tean. - No ütle!
Tao rauda, kuni see on kuum! - Tubli!
Noh, küll saad kunagi nõiaks!
Sorts? - Sorts!
Ta käis augus, Gaston ütles.
Sorts, muidugi sorts, isake. Ise nägin, kuidas ta sinna sisse sai.
Ta võttis põlle, sõnus selle ära. Hoidsin veel peigmehele kaasavaraks!
SORTS
Tere, sõber! - Sõber? Olid sõber.
Ma tahtsin... - Mida? - Tahan sinuga koos töötada.
Las peavad mindki sortsiks, kahekesi poleks sa üksi.
Kõigepealt kaebasid minu peale. - Ei kaevanud.
Kaebasid! - Ei kaevanud. - Kaebasid! - Ei, see on eksitus!
Aitab!
Eh! Ja linnapea ei andnud krossigi väravate eest!
Ütles, et kui kuradiga mehkeldad, siis temalt küsigi.
Noh, kuidas siis elad kah?
Mida sina tahad? - Enricit raudu panna.
Ah nii! - Vaata, et sul endal haprasti ei läheks!
Sest seal teie veski juures kuulsin ma kõike.
Aga ma olen ju alati valmis!
Kiiremini, kiiremini!
Ära ole kurb, kõik ei ole ju veel kadunud.
Mõtleme midagi välja.
Enric! Enric! - Jeannot!
Enric!
Kas seda tegi Gaston? - Jaa, jaa! Kõik on siin kirjas.
Räägi, mis vaja on?
Selle ettenäitaja saab kuradilt 2000 liivrit. Enric
Püha ristivägi! Aga sina ise? - Kardan.
Mina ka kardan, aga ehk lähed sina?
Teil, timukatel, on ükskõik, nagunii lähete põrgu, kas pole?
Oh, oli või polnud...
Pea meeles, raha jagame kolmeks!
Kuninga nimel! Sepp Enricil raiuda maha käed!
Kus on timukas, kuhu ta kadus? - Siin üks pakkus ennast. - Too ta siia.
Pärast, nagu nõid, põletada!
Kirves! Kelle käsi sind meisterdas?
Sinu, sepp! - Kuidas sa julged seda siis maha raiuda?
Ära karda, sepp! - Aga teie, ahelad?
Mine, sepp!
Mõõk! - Ma olen siin, sepp!
Noh, ja ongi kogu lugu.
Sellest ajast alates ei näinud keegi Enricit neis paigus.
Jeannot! Jeannot! Otsusta sina.
Kes meist on ikkagi parem sepp? - Muidugi Enric.
Ta teab võlusõna. Kas sa ei näinud, kuidas talle asjad kuuletusid?
Sõna, sõna! Kui me poleks teda aidanud, mis siis sõnast!?
Teil mõlemal on õigus, mu sõbrad. Asjad teie kätes alluvad alati mulle,
sest meie sõprus on ühendatud rauaga ja mitte keegi ei saa seda lõhkuda.
See ongi seppade võlusõna.
Aga kuradi, kes Enricit aitas - selle mõtlesid inimesed ise välja!
Jutustas Pastella