LAISKUS
Ostsin ükskord akvaariumi.
Koos kaladega.
Istun.
Einestan.
Uurin
päeva,
kaks,
nädala.
Vesi akvaariumis on sogane.
Oleks vaja vahetada.
Kuid liig laisk, et tõusta.
Käi minema!
Vaat kui äigan...
Aitäh, Vasja.
Sa oled tõeline sõber.
Näen,
veel üks kala on välja ilmunud.
Mõtlen. Peaks ta eraldama või?
Aga pole tahtmist tõusta.
Täiesti loomastunud.
Vaene Vasja.
Mu sõber, ainuke.
Vaja oleks teda aidata.
Nagunii on juba hilja.
Vaene Vasja.
Mida see tähendab?
Mis õigusega?
Ma hakkan protes...
Hakkan kaeba...
Aga võibolla, peaks temaga ilusti rääkima?
Järsku vihastab,
lõpetab üldse söötmise ära.
Pole midagi.
Paistab, lõpusedki kasvasid.
Oleks vaja protesteerida.
Aga kuidas?
Aju muutus mul ju kala omaks.
Mitte midagi ei suuda sellises seisundis välja mõelda.
Aga võibolla pole vajagi midagi mõelda.
Miks vett sogada?
Olen juba akvaariumiga harjunud.
Ka siin võib elada.
Vaikne.
Hubane.
Ma sean end igal pool sisse.
Peaasi, et ei segataks.
Peaasi, et ussikesi antaks.
Jutustasid Pastella ja Argopoiss