KRAANIKAUSS Kornei Tðukovski lastejutt
Juba vara koidikul
pesevad end hiirepojad,
kassipojad, pardipojad
ja põrnikad ja ämblikud.
Ainsana ei pese sina, välja näed kui nõginina.
Kasimatu eest nii plehku panid sukad, sussid kähku.
Tekk kõndides läks voodist, lendu tõusis lina,
aga padi konna moodi karates läks ära.
Et küünalt võtta - see ahju tõttab!
Võtaks raamatu, see aga - voodi alla hüpetega!
Mis nüüd juhtus, mis on lahti? Miks mu ümber äkki kõik
keerleb-pöörleb omatahtsi: nii kui lendu tõusta võiks?
Saapapaarid, triikrauad, triikrauad, õunakook,
pirukad ja triikrauad, püksirihm ja ahjuroop.
Tiirleb kõik ja veerleb kõik: kõik kui üks suur kukerpall.
Järsku sealt, kus ema tuba, ilmus kompjalg, lombakas
kraanikauss ja käigult juba pead ta kurjalt vangutas.
Ah, sind musta, ah, sind räpast!
Kasimatu nagu põrsas! Korstnapühkijastki mustem;
imetleda ennast võid.
Kaela peal on saapa viksi, nina all on mustus miski!
Sinu käed! Kui näiteks tooksin: püksid plehku su eest jooksid!
Ka su püksid, ka su püksid panid plehku sinu eest.
Juba vara koidu ajal
pesevad end hiirepojad,
kassipojad, pardipojad,
põrnikad ja ämblikud.
Ainsana ei pesnud sina, välja näed kui nõginina!
Plehku kasimatu juurest panid sukad, sussid koos.
Kraanikauss on kõige tähtsam, tuntud kõikjal minu töö!
Olen ülemus ja tähtsaim nuustikute komandör!
Jalaga kui korra löön,
jalaga kui korra löön,
kutsun oma sõdureid
siia tuppa hulgakesi: pesuvahendeid - just neid!
Hauguvad ja uluvad nad jalgadega kopsivad.
Sulle teevad peapesu - puhtaks sind nad kasivad.
Otse vanni, otse vanni pea ees sisse kastavad!
On aeg, on aeg!
Aeg pesemiseks nüüd!
Ja nii kohe harjad siis praksuvad kui käristi.
Teda hoolsalt nühime, me kohtuotsus see:
pessu, pessu, põrsas must!
Puhtaks, puhtaks!
Pessu, pessu, põrsas must!
Puhtaks, puhtaks!
Puhtaks saab põrsas must!
Just, just, just, just!
Puhtaks saab põrsas must!
Just, just, just, just!
Siis ka seep, see hüppas kaasa, poisil juustest kinni haaras.
Seebitas ja sebis ringi, hammustas kui vapsik mingi.
Vastu tuli seal mu lemmik, krokodill - mu sõber see.
Kaasas väiksed kroku sellid: jalutas, kus lai allee.
Järsku nuustik nagu tuustik: kurku nuustik kinni jäi.
Aga siis kus röögatab, jalgadega müdistab.
Ruttu koju mine sa, pese nägu puhtaks ka!
Muidu ma su ära tallan, võtan kätte - neelan alla!
Mööda tänavat ta lippas jooksuga, kraanikausi juurde lidus hirmuga.
Seebiga, seebiga, pesi ilma lõputa.
Pesi viksi, tindi ära, nii et nägu suisa säras.
Tagasi mu raamat tuli, vihikud - need tulid ka.
Rõõmustasid seni, kuni hakkasid koos tantsima!
Siis kraanikauss, see kõige tähtsam, tuntud kõikjal tema töö,
see, kes ülemus on tähtsaim: nuustikute komandör -
jooksis tema juurde tantsul, musitas ja ütles ta:
Vot nüüd lõpuks sind ma kiidan, vot nüüd küll sind armastan.
Lõpuks, sa, mu paharet kraanikaussi rõõmustad.
Vaja, vaja ennast pesta, hommikul ja õhtul veel.
Mustus, see ei tohi kesta: on häbi see, häbi see!
Häbi see!
Sind tervitame seep, nii lõhnav see. - Ja käterätt! Kui pehmeke!
Pasta hammastele!
Ja see tihe kamm!
End pese ja vett kaela kalla, uju ja sukeldu vee alla!
Toobris.
Künas.
Pesupalis.
Jões ja ojas ja ookeanis. - Saunas ja ka vannis.
Alati kindel see: vesi meil olgu au sees!
Jutustas Pastella