Oleg oli öösel tara juures valves.
Ta oli väsinud. Kehas valitses tühjus.
Kolm korda käisid inimesed mäekurus, kuid tulutult.
Nad ei pääsenud läbi.
Mõned pöördusid tagasi, teised mitte.
Pooled neist, nagu ütles vana.
MÄEKURU
Ühel külmal päeval väljusin ma metsast.
Oli tugev pakane.
Äkitselt märkasin saduldatud hobust.
Kes see hobune on?
Hobune, see on neljajalgne loom,
keda kasutati kaubaveoks, ratsutamiseks.
Oleg oli tuhat korda seda pilti näinud.
Sellel on väga noored, lõbusad ema ja isa.
Isal on seljas munder ja emal lahtiste õlgadega kleit.
Seda kutsutakse "sarafaniks".
Olegi siis veel polnud.
20 aastat tagasi Olegi veel polnud.
Aga 15 aastat tagasi oli ta juba olemas.
Kahju, et nii kiiresti tulite. Oleksin üksindagi neist jagu saanud.
On sinuga kõik korras? Sa nutad, said sa viga?
Ei, ma kaotasin seened.
Vot siin tabas meid laviin.
Kuigi ei, Nikita hukkus kuristikust kõrgemal.
Oli sügis. Öine temperatuur langes -40-ni.
Radiatsioon oli siis peamine põhjus, miks me nii kiiresti lahkusime.
Oli palju haigeid ja haavatuid, aga nüüd...
Nüüd aga loodan sinu peale. Sinu teadmiste peale.
Meie atlas.
Nad on alles lapsed. - Teisi meil pole.
Nad on meie ainuke lootus.
Nad suudaksid meid päästa. - Päästa?
Sa räägid aina pääsemisest!
Inimesed on kolm korda mäekurus käinud, paljud neist tagasi pöördusid?
Olime siis kogenematud. Me ei tundnud siinseid reegleid.
Praegu on aga sobivad tingimused.
Nii sooja suve pole nende aastate jooksul kordagi olnud.
Samuti on lapsed kasvanud.
Nad on 10 korda vastupidavamad ja kohanenumad kui meie.
Kas täna või mitte kunagi.
Kui teised poleks tookord hukkunud,
elaksime palju paremini, oleks olnud rohkem toitjaid.
Muidugi.
Kuid ikkagi oleksime siinsete reeglite võimuses.
Oleme inimkonna osa, hoiame selle teadmisi ning püüdleme selle poole
või oleme perspektiivitud metslased. - Borja, sa oled idealist.
Tükike leiba on täna olulisem kui abstraktne ananass.
Kuid sa ju mäletad ananassi maitset.
Küll on naljakas sõna.
Ananass on spetsiifilise maitsega troopiline vili...
Aitab nüüd.
Milleks see?
Mis see on? - Radiatsiooni mõõdik.
Seal võib olla radiatsioon.
Thomas, kui seal on tubakat, siis ära unusta kaasa võtta.
Ja plaster!
Ei unusta!
Põhiline, et leiaksite plasteri.
Ei unusta.
Kuhu te küll lähete?
Te ei jõua kohale.
Hea veel, kui elusalt tagasi tulete.
Te ei jõua kohale.
Hea veel, kui elusalt ja tervelt tagasi pöördute.
Millal me koopasse jõuame? - Varsti.
Pimedaks läheb, öised olendid võivad välja ilmuda.
Koobas!
Ära lase! See on ju sokk, minu sokk.
3 aastat tagasi tõi Mariana metsast väikese soku.
Ta oli veel päris väike. Sokukesel oli tüütu hääl.
Ta trampis jalgadega ja kisas. Sokk elas kevadeni nende külas.
Ta harjus inimestega ära ja ei hammustanud kedagi.
Ta tolknes pidevalt Sergejevi töökojas, sest seal oli soe.
Siis aga tulid öised olendid ja viisid soku endaga kaasa.
Tukkuma jäid. - Jäin jah. Ei pannud isegi tähele.
Sokk ajas ülesse. - Tubli sokuke. Tubli.
Pidage!
Vaadake.
Mis see on? - Mine või lolliks.
See on plasku. Siin oli meie viimane peatus enne orgu.
See on Vaitkuse plasku. - Milleks seda plaskut kasutatakse?
Ei ole võimalik!
Jään elama.
Kui ilusad kastrulid. Kas võtame kaasa?
Pole tarvis, neid on seal piisavalt.
Anna lonksu.
Lastele ja metslastele on konjak vastunäidustatud.
Olgu peale.
Ettevaatlikult, üks väike lonks.
Miks te ta mürgitasite? - Pole hullu, kohe läheb üle.
Hakkan juba peaaegu uskuma, et jõuame sihile.
Edasi, sõbrad, edasi!
Kes võttis?
Löön ta maha! Saame vähemalt liha.
Ta oli näljane. Dick, ära tapa teda!
Võta see.
Kui kosmoselaeva juurde jõuad, kontrolli kohe radiatsioonikiirguse taset.
Mäletad, kuidas seda teha? - Mäletan.
Kohe, kui olete puhanud, hakkab teil parem.
Ärge kartke, sõbrad, ma jõuan pärale. Liigun sinna juba 16 aastat.
Ma jõuan sihtpunkti.
Seened! Ma laskun alla.
Oleg, hoia kinni!
Oleg, pea vastu! Pea vastu!
Kahju, et sokk plehku pani.
Ikkagi otsin ta üles ja löön maha, muidu sureme nälga.
Mul on hea meel, et sa teda kätte ei saanud. - Kus nad on? - Vaata, jäljed!
Rahu, Oleg! - Anna käsi!
Me läheme tagasi. - Ei, me liigume edasi.
Meil ei õnnestu mäekuru ületada. - Meil on kaart!
Miks sa seda usud? See on vana kaart. Kõik võis vahepeal muutuda.
Thomas ütles, et minna on veel vaid üks päev!
Me ei saa teda uskuda. See oli nii ammu.
Mina lähen mäekuruni. - Mina samuti.
Dick, kas sa siis aru ei saa? Meie peale loodetakse.
Kaart on ju vana!
Kõik võis vahepeal muutuda!
Nii nad seal seisid. Kolm kurnatud metslast.
Kolm mikroskoopilist kuju võõras tühjas maailmas.
Nad vaatasid surnut kosmoselaeva, mis 16 aastat tagasi sellele planeedile kukkus.
Kosmoselaev oli külili lumes.
Otse keset nõgu.
Kapten suutis ta siia juhtida, kui mootoriruumis seadmed üles ütlesid.
Ta suutis laeva juhtida siia orgu öösel, keset tuisku ja udu.
Kui kosmoselaeva juurde jõuad, kontrolli kohe radiatsioonikiirguse taset.
Thomas ei öelnud, mismoodi seda avada.
Tõrvik!
Mul on kaks kodu:
küla
ja uurimislaev Poolus.
Ma ei karda siin midagi. Tulge!
Navigatsiooniruum.
Siin on süstikud ja muud vahendid.
Toiteplokk purunes maandumisel.
See saigi saatuslikuks.
Seepärast olidki meeskond ja reisijad sunnitud jalgsi üle mägede minema.
Paljud surid. - Õige.
See on see süstik, mida nad angaarist kätel välja kandsid.
Nad ei jõudnud seda lõpuni viia, sest pidid lahkuma.
Sa oled kõik hästi ära õppinud. Kuhu edasi?
Sellest uksest pääseme laoruumi.
See oli kummaline ja imeline pidusööming.
Kõik oli peibutav ja tundmatu. Kuid mitte kõik ei meeldinud.
Nad nautisid kondenspiima, teadmata, et see on kondenspiim.
Sõid sprotte, kahtlustamata, et need on sprotid.
Mälusid jahu, mis neile ei meeldinud.
Kuid nad ei teadnud, et see on jahu.
Alla läks.
Magame siin. Siin on ohutu.
Ei, ei, väljas on parem.
SOOL
Olengi kodus. Ma olen siin varem olnud.
Ma isegi sündisin siin.
Laeva sisemuses on tuba, kus ma sündisin. Kajut nr 44.
Tavaelus ei ole võimalik iseendaga kohtuda.
Aga siin...
Siin rippus hälli külge riputatud nööri otsas poolik piimapudel.
Piim oli külmunud, kuid seda võinuks veel juua.
Tulla 16 aastat hiljem ja ära juua.
Ja just sel hetkel
kuulis ta kõristi heli ja kummalisel kombel selle ära tundes
mõistis ta laeva olemust.
Oleg, vasta neile!
Ütle neile, et me oleme siin. Ütle midagi!
See on mingi automaat. Ma ei tea, kuidas vastata.
Kuid ma võtan siit raamatuid kaasa. Palju raamatuid.
Ma õpin selle ära ja siis tuleme siia tagasi.
Ja ma ütlen Maale, kus me oleme.
Sokk!
Ta ootas meid.
Poisid, see on ju emane sokk. - Sokk!
Ja nad liikusid edasi. Dick ja Oleg vedasid saani
ning Mariana toetas seda tagant, et see külili ei läheks.
Kõige taga aga tuli emasokk koos lastega ja aina mangus süüa.
Isegi kui jõuti metsa, kus olid seened ja juurikad,
tahtis ta ikkagi kondenspiima.
Kuid nagu rännumehed ei teadnud temagi,
et seda valget ja magusat massi nimetatakse kondenspiimaks.