Tvùrèí skupina EKRAN
Øekne nám náš otec,
co je to Potec?
Neplete si, synové moji,
den konce s dcerou jara.
Šedomodrý a strašný je Potec.
Jsem váš andìl, jsem váš otec.
Znám jeho krutost,
má smrt je blízko.
Na mé pleši lysina - úzkost.
A bude-li mùj život delší,
brzy nebude
ni sokola, ni vlasù.
Vím, že smrt je blízko,
má úzkosti.
Ale na to se tì neptáme.
Naše myšlenky rostou jak nádherné komnaty.
Øekne nám náš otec,
co je to Potec?
I øekl otec: Prolog.
A v Prologu hlavnì - bùh.
Usnìte, synové,
snìte.
POTEC
Na motivy básnì Aleksandra Vvedìnského
Scénáø: M. Višnìveckaja
Režie: A. Fedulov
Kamera: I. Škamarda
Skladatel: V. Jekumovskij
Hlas vypravìèe: E. Stìblov
Nech zpívat a tanèit šedovlasý lid,
nech jej mávat rukama jako èlovìk.
V poklidný den blaženosti zanikáš.
Jak blízko dokonalost smrti,
já pochopil.
Konì jak vlny klušou,
buší podkovy.
Bìží konì žáru plni,
skokem mizí.
Však kde vidìt zánik,
jsme všichni smrtelní?
Až sdìlíš mi ten okamžik,
pochopím tì?
Postel stojí pøede mnou,
já tiše ulehnu
a pod stìnou budu podobat se
kvìtinám a vlajce.
Synové, synové, mùj èas nadešel,
umírám, Umírám.
Nejezdìte parníkem, všemu konec.
Co je to Potec,
øekne nám to otec?
Mùže být Potec tanec, nebo mládenec, nebo vìnec.
Co to øíká náš otec? Kde je, kdo je Potec?
Ach, v poduškách ležím.
Ach otèe, zapøísahám tì,
nesmíš zemøít, nejdøív odpovìz.
Ach, Potec, Potec, Potec.
Ach, otec, otec, otec
Panenky odkládají èepeèek, jsem èlun, èlun, èluneèek.
Potec je studený pot na èele umírajícího.
Je to rosa smrti, to je Potec.
Já vidìl vaši rùži,
ten nudný zemì kvítek.
Poslední myšlenka, jak zdálo se,
patøila onomu kvítku.
Pohladil okolní hory
posledním dechem duše.
Nad ním vznášely se princezny
a hvìzdy v nebeské pustinì.
Mí synové odešli,
mùj kùò jak vlna se zastavil
a bil kopytem.
Mìsíc záøil nad krajinou.
Kvítku pøesvìdèivé blaženosti,
božská hodina se pøiblížila.
Celý svìt záøí úsvitem
a já jak plamen zhasínám.
Neodpovìdìl na otázky.
Poduško, poduško,
øekni koneènì, co je to Potec!
Já vím. Vím!
Tak odpovìz, proè mlèíš?
Marnì vzdoruješ, útulná poduško.
Odpovìz.
Tak odpovìz.
Sem s ohnìm! Oheò!
Já nìkoho obìsím!
Jen trpìlivost, možná na vše odpovím.
Chci slyšet zpìv,
pak snad promluvím.
Jsem pøíliš unaven,
umìní dá mi nové síly.
Sbohem piedestale,
chci slyšet vaše hlasy v hudbì.
Byl bratr, Brit a Brutus, Øíman úžasný.
Každý lže, každý mže.
Pìl, pil, žil jeden provazochodec,
byl akrobat, byl Gal.
Høebec z jiného svìta
vyèkává na svítání.
Co je tedy Potec?
Každý èeká, co øekne otec,
vysvìtlí-li slovo Potec.
Bože, já zoufalý vdovec,
já bezhøíšný pìvec.
Otèe, blíží se konec,
vidím na tvém èele vìnec,
marnì zvoníš na zvonec.
Už jsi jak led.
Kdybych byl knìz.
èi mrtvý umìlec,
navštívil bych tvùj dvorec,
ó všemohoucí stvoøiteli.
Kde klíè k mé mysli?
Kde slunce paprsek,
náhlá štìdrost zimy?
Oboèí své nevidí náš otec,
krve neplodné je Potec.
Hleïte, hlaveò.
A jak se nadouvá.
Kde? Ukaž!
Všude, jako èížci.
Poslední strach brzy po mši
rozsypal se v prach.
A vtom otevøely se dveøe ráje,
a sestra vyšla ze stáje,
a mìla na sobì èepec,
veselá byla jak kupec.
A to všem znovu pøipomnìlo
vìènou otázku o tom,
co je to Potec.
Nad tvou kolébkou
po rtech stéká slina
a mìsíc žije,
nad hrobem, nad smrkem.
Spi, teskni, neprobouzej se,
radìji se rozpadej.
Ej kováøi! Kuj! Kuj!
My v kovárnì usneme.
Každý je vìznìm.
Potec je studený pot na èele umírajícího.
Je to rosa smrti, to je Potec.
Bože, bože, bože,
mohli by øíct synové,
pokud by mohli.
To však víme už dávno.
KONEC
© Studio animovaných filmù EKRAN