LEEVIKE
ZOOKAUPLUS
Üks pood Arbatil pakub huvi: seal akna taga kaunis aed,
ses aias lendab sinituvi, lõõrib leevike kogu aeg.
Ma üht sellist kaunist lindu akna taga nägin seal.
Nägin sellist kaunist lindu, et ei und saa enam eal.
Ma just selle linnu pärast nutsin neli päeva siis,
kui vaid memm ei keelaks ära, linnu kohe koju viiks.
Kuid tean ema harjumusest vastata, mis pole see:
räägin talle linnukesest - ta mu mantlist juttu teeb.
Et mantli taskul auk on sees ja et ma kaklen hoovis.
Ja nii on põhjuseks just see, miks kahtlen ma su soovis.
Käisin emal pikalt sabas, passisin just ukse ees,
lõunalauas jälle aga leevikestest juttu teen.
Kuid tean ema harjumusest vastata, mis pole see:
räägin talle linnukesest - ta mu mantlist juttu teeb.
Et mantli taskul auk on sees ja et ma kaklen hoovis.
Ja et on põhjuseks just see, miks kahtleb ta mu soovis.
Küll ma püüdsin nii mis kole, et kaklust plikadega poleks.
Kui märkan ma mõnd tüdrukut, tal rusikat siis näitan
ja kiiresti teen minekut - me võõrad, nii saab väita.
Kuid tean ema harjumusest vastata, mis pole see:
räägin talle linnukesest - ta mu mantlist juttu teeb.
Et mantli taskul auk on sees ja et ma kaklen hoovis.
Ja nii on põhjuseks just see, et kahtlen ma su soovis.
Linnuke. - Linnuke.
Ei vaielnud ma taadiga, ei nihelenud lauas ka.
Suur aitäh ma ütlesin ja lakkamatult tänasin.
Ema üllatusest ehmund: "Ütle, palun, mis on juhtund?
Sa vist põed küll rasket haigust, vaba päev - ei mingit kaklust?!"
Vastan ma ja kurb mu hääl: "Selliseks ma nüüd ka jään."
Kangekaelsus võidu tõi, polnud põhjuseta kõik!
"Imelugu!" ütles ema. Leevikese ostis tema.
Ja ta ostis ja ta ostis, ostis leevikese ta!
On imetleda teda lust, tema laulab koidu aal.
Võib-olla väikest kakelust homme hoovis jälle saab?!
Jutustas Pastella