Ruttu, ruttu, ruttu, ruttu!
Jookseme, jookseme!
Vaata!
KOHVER
Rippus taba. - Rippus lukk.
Rippus...
Rippus taba, ei saand vabaks... - Keegi.
Rippus taba, ei saand vabaks,
ei võti seda ava. - No-noo?
Rippus lukk... - Kus?
Rippus taba, ei saa vabaks, ei võti seda ava!
Kohvri ees seal rippus taba.
Rippus taba, ei saa vabaks.
Rippus taba, ei saa vabaks, ei võti seda ava.
Kohvi ees seal rippus lukk, sel raudne rõngas tabaks.
Käes võti, kohvris vait kui sukk, Ivan ei saanud vabaks.
Seal aastaid teda hoidis lukk, ilm paistis väiksest avast.
Kord pilu see, kord auguke, kust piilus ilma mees.
Kord auguke, kord pilu see, kord auguke, kord pilu see,
kust piilus ilma mees.
Ja kord siis seda kohvri kaant üks võimas karu vahtis.
Ivan tal hüüab: "Hei, kui saad, kaas proovi teha lahti!"
Ähkis karu, puhkis karu, on karu higist märg.
Kuid lukku lahti ei saa karu, ehk ise suur kui härg.
Ähkis karu, puhkis karu, pilust sisse vahtis.
Kord auguke, kord pilu see, kord auguke, kord pilu see,
on väga kitsas pilu see, vaid putukaile lahti.
Kurg oma pika nokaga, ära arvas salaloo,
et jäänud pikalt venima - ehk aastaiks lugu too.
Kurg väsis, alla andis siis, kuid lendu tõustes veel,
häält kuulis läbi pilu nii: "Ei suuda - jäta see!"
Ei roni meie avasse, ei roni meie pilusse, me imelisse pilusse - vaid putukaile see!
Kohvritundjad igalt maalt
kogunesid andma nõu. - Kogunesid andma nõu.
Ripub lukk, kuid me Ivan, Ivan -
on seal. Lukk see ripub veel...
Teist võtit pole ju!
Ja lõunavaheajata nad summas luku ees.
Ja lõunavaheajata,
ja lõunavaheajata nad summas luku ees.
Kuid ei suutnud valgust heita, ei suutnud valgust heita,
luku saladusele. - Saladusele.
Komisjon poeb avasse, kolleegium poeb pilusse, inspektor suisa lõhesse, mis putukate jaoks.
Siis kohvri juurde läheneb, just see, kes jutu taga.
Ja sirutades kurakäe ta kobab luku taba, ta kobab luku taba.
Ta võtab rangelt rääkida: "Hea sõber, ütle vaid,
mis väega ja mis võtmega sa kohvri sisse said?
Sa kohvri sisse said?
Kas pugesid sa avasse, või pugesid sa pilusse, või pugesid sa avasse...
Ja imelikku auku siin, kui võti ronisid? Kui võti - ronisid? Ronisid."
Ja siis kostis kohvrist sealt Ivani naeruhääl.
Ning tõstnud kohvri enda pealt, ta püsti seisis sääl.
"Mu sõbrad - lugu lihtne taas!" neil ütles nüüd Ivan.
"Sest kohvril oligi vaid kaas, sel polnud põhja all!
Ja avake ja piluke, ja piluke ja avake,
ja kummaline lõheke ja kummaline lõheke,
ja kummaline lõheke...
neil tähtsust polegi!"
Jutustas Pastella