SEITSE ÕIE KROONLEHTE
Üks, kaks, kolm, neli...
Oi, uus silt!
Ma-ja-pi-da...
Ei. See on väikeste jaoks liiga pikk sõna.
Oi, kui palju vareseid ümberringi! Neid on siin mitte vähem kui miljon.
Ma loen üles.
Üks vares rõdu rinnatisel - üks.
Teine vares kuuri katusel - kaks.
Veel üks katusel, aga pisut kõrgemal - kolm.
Oi, emme!
Vanaema!
Ära nuta, tütarlaps, ära nuta, väikseke!
Ma tean kõike.
Ma tean isegi, miks koer su barankad ära sõi. - Miks siis?
Seepärast, et sa vahtisid käies ammuli sui ringi. - Jah.
Lugesid silte? - Jah.
Loendasid vareseid? - Jah.
Aga kuidas te teate? Kas te olete nii tark? - Ei, ma olen kaval.
Pole midagi, väike tüdruk, ära nuta, ma aitan sind.
Tule minuga kaasa, lapsuke.
Tegelikult barankasid mul pole ja raha ka mitte.
Ja ega neis õnn peitugi. Kus mu kelluke on?
Tule siia, pilveke!
Seisa, pilveke! Kasta minu aiakest!
See ei ole lihtne õis, vaid võluväega.
Ta suudab täita kõik, mida sa soovid.
Aga kuidas? - Väga lihtsalt.
On vaid vaja rebida üks õieleht: kollane, roheline, sinine, oranþ,
lilla, punane või roosa - visata see õhku ja öelda:
"Lenda, lenda, õieleht, üle lääne itta ehk, lenda ümber ilmamaa, minu soovi täida sa!"
Ja sinu soov täitub. On selge? - Selge, selge!
Korda! - Lenda, lenda, õieleht,
lenda, lenda, kaugele itta... Ära unustasin!
Ah, sind, tuulepead! Jäta meelde!
Oi, meelde tuli!
Lenda, lenda, õieleht, üle lääne itta ehk, lenda ümber ilmamaa, minu soovi täida sa!
Tee nii, et ma oleksin koos barankadega kodus!
Ema! - Sa oled juba tagasi?
Jah, emme, ma olen juba tagasi.
Kuidas sa minust nii mööda läksid, et ma ei märganud? - Ei tea.
Barankasid ostsid? - Jah, emme, ostsin.
Tubli, tütreke, aitäh!
See pole tõepoolest tavaline õis.
Tuleb ta panna kõige ilusamasse vaasi. Kõige ilusamasse.
Oi, kui palju vareseid!
Jälle sa lõhkusid midagi ära, tuulepea. Ega ometi mu kõige armsamat vaasi?
Ei, ei, emmeke!
Lenda, lenda, õieleht, üle lääne itta ehk, lenda ümber ilmamaa, minu soovi täida sa!
Tee nii, et vaas oleks terve!
Ongi tõsi, see on nõiutud õis.
Lihtsalt võrratu! Tähendab, et nüüd ma
mida vaid soovin, kohe saan.
On vaja ainult soovida midagi väga-väga huvitavat.
Soovin õige endale... - Hurraa! Sealt on põhjapoolus näha!
Mine ära, tüdruk, mine, ära sega!
Mine, ära sega! - Poisid, võtke mind ka mängu.
Mida sa veel ei taha, kas sa ei näe, et see on põhjapoolus?!
Põhjapoolusele me tüdrukuid ei võta. - Tähendab, ei võta?
Hurraa! - Ja pole tarviski!
Ma olen kohe ilma teietagi põhjapoolusel.
Ainult mitte sellisel nagu teil, vaid tõelisel.
Lenda, lenda, õieleht, üle lääne itta ehk, lenda ümber ilmamaa, minu soovi täida sa!
Tee nii, et ma oleksin otsekohe põhjapoolusel!
Onuke, onuke! Onuke, ega te ei hammusta?
Onuke, kas see on põhjapoolus, jah? - Jajah.
Põhjapoolus, põhjapoolus, põhjapoolus!
Onuke, kas need on virmalised, jah? - Jajah.
Kes need on, onuke? Kas need on hülged?
Oi, kui palju neid on! Kohe loen nad üles.
Üks, kaks, kolm, neli, viis, kuus, seitse... - Kohe ma söön sind, tüdruk, ära!
Oi, emmeke!
Lenda, lenda, õieleht, üle lääne itta ehk, lenda ümber ilmamaa, minu soovi täida sa!
Tee nii, et see vastik karu oleks otsekohe puuris!
Nüüd olen ka põhjapoolusel käinud. Mida veel huvitavamat soovida?
Soovin endale... Ei, mitte seda.
Ei. Ei, seda ka mitte. Sööd maiuse ära ja midagi ei jää järele.
Soovin endale parem mingit mänguasja.
Ainult, et millist?
Oi, milline nukk!
Tütarlaps, mis on teie nuku nimi? - Ta on mul Matildake.
Me sõidame Matildakesega poodi mänguasju ostma.
Kas tohib, ma aitan teid?
Teie olete Matildakese ema, aga mina olen lapsehoidja.
Teie ise lähete poodi, aga mina sõidutan Matildat käruga, eks?
Ei taha. - No ainult üks kord! - Ei, ärge puutuge minu Matildakest!
Teil on käed mustad, ilmselt on teil läkaköha.
Te nakatate teda. Ja üldse on vaja omada enda mänguasju!
Annad? - Ei anna, endal peavad mänguasjad olema!
No pole vajagi! Ma kohe näitan sulle, kellel on mänguasju! Siis vaatame!
Lenda, lenda, õieleht, üle lääne itta ehk, lenda ümber ilmamaa, minu soovi täida sa!
Tee nii, et kõik maailma mänguasjad oleksid minu omad!
Oi, ma ei taha, mul on hirm!
Aitab, küllalt! Mida te teete?!
Mul ei ole nii palju mänguasju vaja! Ma tegin nalja, ma kardan!
Mul ei ole nii palju mänguasju vaja. Ma tegin nalja, ma kardan, ma kardan.
Lenda, lenda, õieleht, üle lääne itta ehk, lenda ümber ilmamaa, minu soovi täida sa!
Tee nii, et kõik mänguasjad oleksid kohe tagasi poodides.
Ainult üks õieleht on alles.
Raiskasin nii palju õielehti ja ei mingit rahuldust.
Pole midagi, üks on ju veel alles!
Nüüd ma soovin endale vaid kõige-kõige vajalikumat.
Esiteks - 400 grammi komme, muidugi karamelle ja karukesi.
Mängupliiti ja nõudekappi, viisteist kohupiimakorpi ja kuklit,
kuhjaga kausitäie pähkleid ja suure-suure kala koos kalamarjaga.
Siis veel mustkunstniku karp ja heleroosa laste keep.
Pärast sandaletid, valge barett ja roheline jänku-seep.
Mängu pliit ja nõudekapp, mida ma ütlesin juba,
kohupiimapuding ja elus siil, neli pirukat ja kilo mandlikomme siis.
Õhkõrnu küpsiseid vaagnatäis ja nii, et see kohe kähku käiks!
Siis veel mustkunstniku karp ja heleroosa laste keep...
Mida sa seal räägid, tüdruk? - Mina? Mina - ei midagi.
Mis su nimi on, poiss? - Vitja. Aga sina oled? - Þenja.
Tead mis, Vitja, mängime midagi. - Aga mida? - Kullimängu.
Vitja, kuhu sa lähed?
Pea kinni, Vitja, oota! Ma ju ei teadnud.
Tõesti ei teadnud? - Ausõna, ei teadnud.
Lihtsalt sa väga meeldisid mulle ja ma tahtsin sinuga koos joosta.
Ja sina meeldid mulle väga. Ma jookseksin ka meelsasti.
Aga ma ei saa. - Kui kurb.
Kahjuks on see nii kogu eluks. - Kogu eluks?
Ah, mis mõttetusi sa räägid, Vitja! Näed, vaata!
Lenda, lenda, õieleht, üle lääne itta ehk, lenda ümber ilmamaa, minu soovi täida sa!
Tee nii, et Vitja oleks terve!
Kuhu me nüüd sattusime, Vitja? - Ei tea.
Minu meelest oleme me eksinud. - Minu meelest ka.
Kuidas me nüüd koju saame?
See on tühiasi, ma kohe korraldan. Kus mu lilleke on?
Vitja, nüüd tõmban lehekese... Oi! - Mis juhtus?
Mitte ühte õielehte pole enam alles!
Näed, ainult vars on järel. Oleme kadunud!
Jälle sa nutad minu aiakese juures? - Vanaema!
Tean, tean. Pole vaja selgitada.
Tema peale kulutasin oma viimase õielehe.
Vaadake, ainult vars on jäänud! - Ma tean kõike.
Sellel õiel oli seitse maagilist õielehte. Kuus lehekest sa raiskasid asjatult ära.
Nad lendasid tuulde ja ei naase enam.
Aga ühte, roosat õielehte, ei raisanud sa mõttetult.
Sa aitasid poiss Vitjat.
See õieleht lendas-lendas, tegi ringi ja tuli minu juurde tagasi.
Siin see on. Vaadake, kui ilus ja värske ta on!
Ehk õnnestub mul kasvatada temast teile uus seitsmeleheline võluõis.
Lähme.
Kus on minu labidas? Kus on mu kelluke?
Vitja, kaeva siia auk.
Aga nüüd, Þenja, istuta sellesse oma õievars.
Kasta, kasta hoolega!
Noh, kas kasvab? - Ei, veel ei kasva.
Aga nüüd, pilveke, kasta tugevamalt! Kasvab!
Kasvab! - Kasvab.
Jutustas Pastella