KARUPOEG PUHH A.Milne'i muinasjutu ainetel
1. PEATÜKK, milles tutvume Karupoeg Puhhi ja mõningate kahtlaste mesimummidega.
Kord väga ammu - oli vist eelmisel reedel -,
elas ühel maal üks karupoeg nime all Karupoeg Puhh.
Miks nime all? Sest tema ukse kohal seisis silt: Karupoeg Puhh.
Tema aga elas selle all.
Ühel päeval läks Karupoeg Puhh metsa, et pisut keha kinnitada.
Ta polnud kunagi väikese kehakinnituse vastu.
Peale selle oli ta luuletaja, kes vabal ajal mõtles luuletusi
ja lausa laulukesi välja - umbes nagu see:
Pam-param, purum... Plinder! Pum-purum, taram... Sa sinder!
Pumpu-pumpum...
Kui ma nõutult sügan kukalt - tühja kah!
Peas mul ainult seapuru - ja-ja-jah!
Olgu seal või saepuru, ikka kriiksatusi punun...
Nagu ka pröögatusi, tobedusi, nohistusi.
Vahel ka luuletused välja tulevad. Jah!
Elab hästi selles ilmas meie Puhh, sellepärast suul tal ikka viisijupp.
Pole vahet, kus ta tõttab, kui vaid alla ta ei võtaks.
Alla aga siis ei võta... Kui keha õigel ajal kinnitada. Jah!
Tram-param-pam, pam- parapam-pam, tram-pam-paa!
Trum-purum-pum, pum- purum-pum, tram-pam-paa!
Pum-purum-pum, pum-purum-pum...
Suur, väga suur tamm.
Pum-purum-pum, pum...
See sumin pole mitte ilmaaegu!
Puu ei saa ju ise sumiseda? Järelikult peab keegi sumisema.
Aga milleks sumiseda, kui sa mesilane pole?
Minu arust on nii.
Aga milleks on üldse mesilased?
Et mett teha.
Minu arust on nii.
Aga milleks on üldse mesi?
Et mina seda sööks.
Minu arust on nii.
Kui karu oleks mesimumm, ei ehitaks ta elu sees,
maja mingi hinna eest, seal, kus taevakumm.
Karupojal maitseb mesi. Miks? Sa ära minult küsi.
Tõesti, ütle seda mul, miks ta selle järel hull?
Ema!
Nii läks Karupoeg Puhh oma parima sõbra Notsu juurde,
kes elas majakeses sildiga "Võõrastele V."
Kes aga oli Võõrastele V., ei teadnud Notsu isegi.
Tere hommikust, Karupoeg Puhh!
Tere hommikust, Notsu.
Ega sul õhupalli ei juhtu olema?
Õhupalli? - Jah.
Läksin parajasti mööda ja mõtlesin, et äkki on Notsul juhtumisi õhupall.
Milleks sulle õhupall?
Mesi! - Mis?
Mesi.
Kes siis meele õhupalliga järele läheb? - Mina.
Notsu oli aga just eile Jänesel külas käinud
ja seal kingiti talle kaks imeilusat õhupalli - sinine ja roheline.
Kumb sulle rohkem meeldib?
Tead, kui mett lähed võtma, on kõige tähtsam, et mesilased sind ei märkaks.
Kui pall on roheline, mõtlevad nad, et see on puuleheke, ega märka seda.
Aga kui pall on sinine, mõtlevad nad, et see on lihtsalt tükike taevast,
ega märka samuti midagi.
Aga kas nad sind palli all märkavad?
Võib-olla märkavad, võib-olla mitte.
Teen näo, et olen väike pilveke. Siis nad ei saa aru.
Siis võta sinine pall!
Kus Notsuga me läheme, on saladus nii suur.
Ei teada saa sest mitte keegi-keegi-keegi muu...
Jah. Sul vihmavari on? - Vihmavari?
Mõtlesin nimelt, et äkki peaks igaks juhuks vihmavarju kaasa võtma.
Neist mesilastest võib kõike oodata.
Kus Notsuga me läheme, on saladus nii suur.
Ei teada saa sest mitte keegi-keegi-keegi muu...
Jah. Hoia!
Näed, nüüd olen ma nagu üks päris must pilv.
Kus Notsuga me läheme, on saladus nii suur.
Ei teada saa sest mitte keegi-keegi-keegi muu...
Jah? - Ei.
Puhu pall täis!
Lase lahti!
Hurraa! - Kas meeldib?
Noh, kelle moodi ma siis olen? - Karu moodi, kes õhupalliga lendab.
Väikese pilve moodi ei olegi? - Mitte eriti.
Olgu, võib-olla siit vaadates olen.
Kunagi ei tea ju, mis neile mesilastele pähe võib tulla.
Notsu! - Mis?
Minu arust nad kahtlustavad midagi.
Mida nad siis kahtlustavad?
Ei tea, aga nad peavad end kahtlaselt ülal.
Võib-olla arvavad nad, et tahad neilt mett ära võtta?
Notsu! Tundub, et nad ei usu, et ma olen must pilveke.
Mida siis teha? - Tee vihmavari lahti ja kõnni edasi-tagasi.
Mina laulan pilvekese laulu, sina aga vaata mind ja ütle:
Vihma hakkab vist sadama.
Vihma hakkab vist sadama...
Ma pole üldse karu, vaid pilvekene ma.
Kui mõnus pilvekesel on taevas lennelda!
Ai, Notsu! - Vihma hakkab vist sada... Mis?
Mõtlesin ja mõtlesin, aga nüüd ma tean! Tundub, et need polegi õiged mesilased.
Üldsegi mitte õiged. Ja ilmselt ei tee nad ka õiget mett.
Ma-ma tulen alla. - Vihma hakkab vist sada... Aga kuidas?
Selle peale pole ma veel mõelnud. - Vihma hakkab vist sadama.
Notsu! - Mis?
Sul on kodus püss? - On.
Too ruttu siia!
On sini-sinitaevas mõnus ja nii hea.
Seepärast pilved rõõmsalt kõik kooris laulavad.
Ai, Notsu! - Olen siin!
Lase!
Kuhu sa ometi lased? - Mesilaste pihta, loomulikult.
Mitte mesilaste, vaid palli pihta pead laskma!
Noh, aga kui ma palli pihta lasen, läheb see ju katki.
Aga kui sa seda ei tee, lähen mina katki.
Kas ei saanud pihta? - Seda ei saa päris öelda.
Ainult et mitte palli pihta. - Anna palun andeks!
Karupoeg!
Uu!
Karupoeg! - Uh, puhh-puhh, puhh!
Võib-olla just sel põhjusel, kuigi mitte päris kindlalt,
kutsutigi teda Karupoeg Puhhiks.
Kas pole mitte aeg keha kinnitada? Minu arust on.
Mis siis ikka, muinasjutul on lõpp. See tähendab, sellel muinasjutul.
Aga on ka teised - Puhhist ja Jänesest, Notsust ja vanast hallist eeslikesest.
Ja ka kõigist teistest.
jutustas Jane Eyre
LÕPP